ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Справа № 910/22867/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Борденюк Є.М. (головуючий),
Вовк І.В. (доповідач), Нєсвєтова Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нафком" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 року у справі № 910/22867/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нафком" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мітех" та приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" про визнання недійсним іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсним іпотечного договору від 13.09.2005 року, укладеного між ними, в забезпечення зобов'язань за генеральним договором від 12.09.2005 року.

Позов обгрунтовано тим, що іпотечний договір укладено з порушенням вимог Закону України "Про іпотеку", оскільки законодавством, в редакції чинній на час укладення зазначеного договору, не було передбачено такий предмет іпотеки як майнові права на об'єкт незавершеного будівництва. Крім того, в порушення п. 2 ст. 583 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України "Про іпотеку" ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" передано в іпотеку майнові права на об'єкт будівництва, які йому належали на праві спільної часткової власності, без отримання нотаріально посвідченої згоди Української студії телефільмів "Укртелефільм" на передання спільного майна в іпотеку.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.12.2014 року (суддя Пінчук В.І.) в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 року (судді Чорна Л.В., Агрикова О.В., Кропивна Л.В.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судами порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними рішення скасувати, та позов задовольнити.

Відзиви на касаційну скаргу від відповідачів до суду не надходили.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Мітех", дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 30.01.2004 року між Українською студією телефільмів "Укртелефільм" та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", правонаступником якого є ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", було укладено договір про спільну діяльність без створення юридичної особи, предметом якого є забезпечення спільного будівництва, залучення коштів та здійснення спільного будівництва об'єкта будівництва - адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом, що розташований у Дніпровському районі м. Києва по вул. Ованеса Туманяна, 15-А, ведення спільної господарської діяльності з продажу квартир, реалізації приміщень об'єкта будівництва та отримання прибутку для учасників спільної діяльності.

13.09.2005 року між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (іпотекодавець) та ФК "Мітех" (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір в забезпечення іпотекодавцем зобов'язань, що випливають з укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем Генерального договору від 12.09.2005 року № 1/гд, та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

Згідно з п. 1.2. оспорюваного іпотечного договору предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: об'єкт незавершеного будівництва право власності на який виникне в майбутньому: адміністративно-житловий комплекс з вбудованими-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який споруджується по вул. Ованеса Туманяна, 15-А у Дніпровському районі м. Києва.

26.10.2005 року між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", що діяв як оператор від імені спільної діяльності без створення юридичної особи та фірмою "Нафком" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (інвестором) було укладено інвестиційний договір № 216 про інвестування у житлове будівництво, за умовами якого ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" зобов'язалося своїми силами і засобами, з використанням інвестиційних внесків позивача, збудувати семисекційний житловий комплекс за будівельною адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Туманяна, 15а, здати його в експлуатацію та, як компенсацію за внесені інвестиції, передати у власність позивача однокімнатну квартиру, що розташована в об'єкті будівництва, в секції А на 15 поверсі, загальною площею 55,48 кв. м., а позивач зобов'язався прийняти участь у фінансуванні (інвестуванні) спорудження об'єкта будівництва шляхом внесення інвестиції та прийняти у власність новозбудоване майно на умовах договору.

Згідно з п. 2.3 інвестиційного договору інвестор може отримувати у власність новозбудоване майно за умови інвестування суми коштів, що складає 100 відсотків інвестиційних внесків за умовами цього договору.

За п. 4.1. інвестиційного договору позивач здійснює інвестиційні внески в спорудження об'єкта будівництва шляхом внесення коштів в сумі 364 226,20 грн. на поточний рахунок ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", який приймає ці кошти для подальшого фінансування об'єкта будівництва.

Відповідно до п. 4.2. інвестиційного договору позивач має право здійснювати інвестиційні внески шляхом передачі у власність ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" будівельних матеріалів або інших матеріальних цінностей в узгоджених сторонами кількості, номенклатурі, ціною і терміни.

Інвестиційні внески у вигляду матеріальних цінностей здійснюються інвестором на умовах та в порядку, визначеному цим договором та додатковою угодою до нього, що є його невід'ємною частиною (п. 4.3. інвестиційного договору).

Додатковою угодою від 26.10.2005 року до інвестиційного договору сторони погодили, що внесення позивачем інвестицій здійснюється шляхом передачі останнім у власність ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" будівельних матеріалів (блоків з крізними порожнечами для несучих та не несучих стін) в узгодженій сторонами в додатку № 1 до цієї додаткової угоди кількості, номенклатурі, в терміни і за погодженій в такій додатковій угоді ціною.

Додатком № 1 від 01.11.2005 року до додаткової угоди від 26.10.2005 року до інвестиційного договору, сторони погодили номенклатуру, кількість та ціну матеріальних цінностей (будівельних матеріалів), які позивач зобов'язався поставити у власність ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" в якості інвестиційного внеску.

Відповідно до п. 2 додатку № 1 від 01.11.2005 року до додаткової угоди від 26.10.2005 року до інвестиційного договору передача будівельних матеріалів у власність ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" здійснюється позивачем автомобільним транспортом на умовах СРТ м. Київ, вул. Туманяна, 15-А ( Інкотермс 2000 ) у термін до 30.06.2006 року.

На виконання додатку № 1 від 01.11.2005 року позивач передав будівельні матеріали, що підтверджується видатковою накладною від 29.06.2006 року № БТ-0000216, довіреністю від 29.06.2006 року ЯЛЖ № 436910 та актом звірки від 030.06.2006 року.

Згідно з п. 3.1.2 інвестиційного договору інвестор має право до запланованої дати вводу об'єкта будівництва в експлуатацію відступити право вимоги за цим договором на користь іншої особи за умови попереднього письмового повідомлення про це відповідача.

Так, 20.10.2006 року між позивачем (первісний кредитор), ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (боржник) та Малишевою Валерією Андріївною (новий кредитор), яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з Малишевої на Демуру, було укладено договір поступки права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе усі права та обов'язки первісного кредитора за інвестиційним договором, в тому числі право вимоги одержання від ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" квартири, розташованої на 15 поверсі житлового будинку, будівельний номер 43 у секції А у м. Києві по вул. Туманяна 15 А, загальною площею 55,48 м2.

Згідно з п. 1.2 договору уступки права вимоги на момент підписання цього договору інвестиційні зобов'язання первісного кредитора за інвестиційним договором на суму 364 226,20 грн. виконані в повному обсязі.

За п. 1.3. інвестиційного договору з моменту підписання даного договору новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) жадати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за інвестиційним договором.

Відповідно до п. 2.1. договору уступки права вимоги за поступку права вимоги відповідно до сьогодення новий кредитор сплачує первісному кредиторові суму 476 295,80 грн., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок первісного кредитора в національній валюті.

Винагорода повинна бути сплачена новим кредитором у термін до 20 жовтня 2006 року (п. 2.2.).

Як доказ виконання умов договору уступки права вимоги Демурою Валерією Андріївною матеріали справи містять квитанцію до прибуткового касового ордера від 20.10.2006 року № 96.

Предметом даного судового розгляду є вимоги первісного кредитора за інвестиційним договором про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між відповідачами у зв'язку з суперечністю вимогам закону.

Висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, про відмову в позові обґрунтовано недоведеністю обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У статті 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, ЦК України не дає визначення поняття "заінтересована особа", тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до змісту наведеної норми матеріального права вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена особами, визначеними у ЦК України й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких були порушені укладенням спірного правочину.

За роз'ясненнями, викладеними в абзаці 3 пункту 2 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства,яке діяло на момент вчинення правочину.

Отже, під час судового розгляду необхідно з'ясовувати наявність чи відсутність у позивача права на пред'явлення вимоги про визнання оспорюваного ним правочину недійсним.

Проте, суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що інвестиційний договір від 26.10.2005 року № 216, за яким позивач зобов'язався інвестувати у житлове будівництво та прийняти у власність однокімнатну квартиру, що розташована в об'єкті будівництва, на умовах договору, було укладено між ним та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" після укладення спірного іпотечного договору, який було укладено між відповідачами 13.09.2005 року.

При цьому суди, дійшовши висновку про відмову в позові про визнання недійсним іпотечного договору за недоведеністю обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними, та встановивши, що позивач не є стороною спірного іпотечного договору, який було укладено до укладення інвестиційного договору, не з'ясували яким чином спірний правочин порушує його права чи інтереси і не навели зазначеним обставинам правової оцінки.

До того ж, залишилися поза увагою судів і обставини відступлення права вимоги позивачем як первісним кредитором усіх прав та обов'язків за інвестиційним договором, в тому числі й права вимоги одержання від ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" квартири, розташованої на 15 поверсі житлового будинку, будівельний номер 43 у секції А у м. Києві по вул. Туманяна 15 А, загальною площею 55,48 м2, яка є предметом спірного іпотечного договору, на користь Малишевої (Демури) Валерії Андріївни на підставі договору поступки права вимоги від 20.10.2006 року, яким не було наведено правової оцінки на предмет наявності у позивача права оспорювати дійсність правочину, стороною якого він не є.

Таким чином, не з'ясувавши обставин щодо наявності у позивача права вимоги про визнання спірного іпотечного договору недійсним, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову в позові у з зв'язку з відсутністю правових підстав за заявленими вимогами для визнання спірного іпотечного договору недійсним.

За таких обставин, оскаржені судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нафком" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 року та рішення господарського суду міста Києва від 18.12.2014 року скасувати, і справу № 910/22867/14 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя Є.Борденюк

Судді І.Вовк

Н.Нєсвєтова