ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 р. Справа№ 914/1551/15

За позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Дрогобич, Львівська область

до відповідача: Турківської міської ради Львівської області, м. Турка, Львівська область

про стягнення 29 999 грн. 91 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, фізична особа-підприємець;

від відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність №783 від 04.06.2015 р.)

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки, передбачені ст.22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дрогобич, Львівська область до Турківської міської ради Львівської області, м. Турка, Львівська область про стягнення 29 999 грн. 91 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 18.05.2015р. призначив розгляд справи на 08.06.2015 р.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задоволити. Стосовно заявленого позову пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, на виконання якого позивачем було поставлено товар, однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати виконав лише частково, внаслідок чого позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в сумі 29 999 грн. 91 коп. та судові витрати.

Відповідач підтримав клопотання про зупинення провадження у справі. Вказане клопотання мотивоване тим, що слідчим відділенням Турківського РВ ГУМВС України у Львівській області 03.06.2015 р. в межах кримінального провадження №0000030 було призначено товарознавчу експертизу з метою встановлення відповідності виду, розміру та ціни бруківки, зазначеної в договір між сторонами, та фактично купленої і поставленої позивачем. У звязку з цим, просив суд зупинити розгляд справи до завершення експертизи у кримінальному провадженні №0000030.

Розглянувши подане клопотання, суд прийшов до висновку відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у звязку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як стверджує сам відповідач, кримінальне провадження №0000030 знаходиться на стадії досудового розслідування, а, відтак, в господарського суду немає підстав для зупинення провадження у справі №914/1551/15.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

10 грудня 2014 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (продавець) та Турківською міською радою Львівської області (покупець) було укладено договір №12 купівлі-продажу.

За цим договором продавець (позивач) зобовязувався передати у власність покупця (відповідача) товар на умовах франко-склад (а саме: бруківку «Старе місто», сіру (товщ. 5 см) в кількості 553 м.кв. по ціні 129,36 грн./м.кв., поребрик сірий (75х20х6) 81 м.п. по ціні 37,12 грн./м.п., бордюр дорожній (75х28х15) 102,75 м.п. по 96,09 грн./м.п.).

Покупець зобовязувався оплатити товар на умовах, визначених даним договором (п. 1.2. договору).

На виконання умов вищевказаного договору, позивач передав у власність відповідачу згідно видаткової накладної №СПД-000042 від 10.12.2014 р. товар на загальну суму 84 410 грн. 91 коп.

Згідно п. 2.1. договору покупець здійснює оплату за товар згідно рахунку-фактури, виставленого продавцем.

У звязку з простроченням оплати вартості товару, позивач 30.03.2015 р. надіслав відповідачу претензію, в якій просив сплатити борг у розмірі 84410грн. 91 коп. 5-денний термін.

У відповідь на вказану претензію відповідач за зазначив, що 26.03.2015 р. останнім частково сплачено вартість товару у розмірі 54 411 грн. 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представників сторін, відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково, на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 29 999 грн. 91 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст.692 ЦК України).

З огляду на викладене, обовязок по оплаті поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобовязання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (п. 1.7.).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення складає 29 999 грн. 91 коп. основного боргу.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 207, 218, 509, 526, 599, 610, 612, 625, 626, 639, 640, 641, 642, 692 ЦК України, ст. 181, 193 ГК України та ст.ст. 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Турківської міської ради Львівської області, м. Турка, пл. Ринок, 26, Львівська область (ідентифікаційний код 04056026) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дрогобич, вул.Стрийська, 63/1, Львівська область (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 29 999 грн. 91 коп. основного боргу та 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 08.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.