КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа№ 910/25635/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар: Горбунова М.Є.

представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал

Вайн"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.01.2015р.

у справі №910/25635/14 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Агрофірма радгосп "Білозерський"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал

Вайн"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Агрофірма радгосп "Білозерський" (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" (далі - відповідач) заборгованості за договором поставки №14/08-ВМ від 14.08.2013р. у загальній сумі 187 416,89 грн. (з них: 155 058,00 грн. - основний борг, 5 276,22 грн. - 3% річних, 27 082,67 грн. - інфляційні втрати), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість винила внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Відповідач явку свого представника в судове засідання місцевого господарського суду не забезпечив, відзиву на позов не надав, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/25635/14 від 14.01.2015р. позовні вимоги було задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 155 058,00 грн. основного боргу, 5 276,22 грн. 3% річних, 27 082,67 грн. інфляційних втрат та 3 748,34 витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/25635/14 від 14.01.2015р. та прийняти нове рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач зазначав наступне:

- відповідач не отримував жодної ухвали у даній справі, а тому не зміг подати докази на спростування викладеного в позові та забезпечити явку свого представника в судові засідання місцевого господарського суду;

- згідно зі Статутом відповідача, лише директор товариства має право укладати договори (угоди) від імені товариства. На час укладання договору поставки, стягнення за яким є предметом розгляду у даній справі, директор відповідача перебував у відрядженні, що свідчить про те, що вказаний договір був підписаний невстановленою особою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р. (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 24.04.2015р.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.06.2015р.

06.05.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про зменшення вимог апеляційної скарги, в якій зазначав про те, що він не погоджується з рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/25635/14 від 14.01.2015р. лише в частині стягнення з нього 5 000,00 грн., які були сплачені відповідачем ще до прийняття вказаного судового рішення. Відповідні докази не були надані до суду першої інстанції, оскільки відповідач не був присутнім в судових засіданнях.

В судове засідання 02.06.2015р. представники сторін не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 11.06.2015р., відповідача зобов'язано надати докази часткової оплати товару, поставленого позивачем за договором поставки №14/08-ВМ від 14.08.2013р., у сумі 5 000,00 грн.

Представники сторін в судове засідання 11.06.2015р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило. Вимоги суду, викладені в ухвалі від 02.06.2015р., відповідач не виконав, про поважність причин невиконання суд не повідомив.

Оскільки явка представників сторін у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату та час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 11.06.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

14.08.2013р. між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір поставки №14/08-ВМ (далі - Договір поставки) (том справи - 1, аркуш справи - 8).

За умовами Договору поставки (п.п.1.1, 1.2) постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар (виноматеріал врожаю 2012р.): виноматеріал столовий сухий білий вартістю 80 238,00 грн. (з ПДВ) та виноматеріали сухий столовий оброблений «Шардоне» вартістю 74 820,00 грн. (з ПДВ). Вартість Договору становить 155 058,00 грн., в тому числі ПДВ 20%, та може бути скоригована сторонами за фактом поставки у випадку зміни кількості виноматеріалу.

Покупець здійснює 100% передоплату за виноматеріал шляхом безготівкового розрахунку протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження товару (розділ 2).

Строки поставки, порядок поставки та приймання виноматеріалу погоджені сторонами в розділі 4 Договору поставки, згідно з п.п.4.1, 4.7 якого виноматеріал поставляється з пункту відвантаження виноматеріалу в пункт призначення транспортом покупця на умовах EXW - склад постачальника Інкотермс 2000 року. Транспортні витрати сплачуються покупцем. Постачальник зобов'язується своїми силами і за свій рахунок здійснювати завантаження виноматеріалу в наданий покупцем транспортний засіб. Строк поставки виноматеріалу до 31.07.2013р.

В п.8.1 Договору поставки передбачено, що останній вступає в силу з дня його підписання і діє до 31.12.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору поставки позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 155 058,00 грн. Однак відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений товар, що призвело до виникнення заборгованості.

Зважаючи на відмову відповідача погасити заборгованість в добровільному порядку, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Місцевий господарський суд позовні вимоги задовольнив, визнавши їх нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання умов Договору поставки позивач поставив, а відповідач прийняв товар (виноматеріал), загальна вартість якого склала 155 058,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №РН-0002726 від 15.08.2013р. та довіреністю №590 від 14.08.2013р. (том справи - 1, аркуші справи - 9-10) та не заперечується відповідачем.

Жодних зауважень (претензій) щодо якості, кількості переданого позивачем товару, строків поставки та/або оформлення супровідної документації від відповідача не надходило. Доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

В ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак відповідач не здійснив оплату вартості поставленого позивачем товару.

В своїй апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що згідно зі Статутом відповідача, лише директор товариства має право укладати договори (угоди) від імені товариства. На час укладання Договору поставки, стягнення за яким є предметом розгляду у даній справі, директор відповідача перебував у відрядженні, у зв'язку з чим відповідач вважає, що вказаний договір від імені відповідача був підписаний невстановленою особою.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення наведених правових норм, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Камянка Глобал Вайн» на дату укладання договору з позивачем був у відрядженні, а також не надав своїх статутних документів, які б свідчили про те, що лише директор має право укладати будь-які правочини від імені товариства.

З наявного в матеріалах справи примірника Договору поставки вбачається, що останній підписаний від імені позивача, як постачальника, директором - Силецьким В.П., а від імені відповідача, як покупця, директором - Коміссаровим А.В. Договір містить відбитки печаток обох підприємств. Поставлений позивачем за вказаним Договором товар був прийнятий відповідачем. Доказів на підтвердження повернення товару позивачу у зв'язку з тим, що договір на поставку цього товару не укладався, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про звернення до суду з позовом про визнання недійсним чи розірвання Договору поставки між позивачем і відповідачем.

Тобто, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що Договір поставки було укладено від імені відповідача невстановленою особою не підтверджені жодним доказом.

В своїй заяві про зменшення вимог апеляційної скарги відповідач зазначав про те, що на виконання умов Договору поставки ним було сплачено на користь позивача 5 000,00 грн. ще до прийняття судового рішення у даній справі. Натомість відповідач не надав суду доказів здійснення такої оплати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. відповідача було зобов'язано надати суду докази на підтвердження обставин, викладених ним в заяві про зменшення вимог апеляційної скарги, а саме щодо перерахування позивачу 5 000,00 грн. за отриманий на підставі Договору поставки товар. Однак вимоги суду були залишені відповідачем без виконання. Про поважність причин невиконання відповідач суд не повідомив, жодних заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Таким чином, зібрані у справі матеріали свідчать про те, що відповідачем було порушено умови Договору поставки в частині здійснення повного і своєчасного розрахунку за поставлений позивачем товар.

Станом на дату звернення з позовом до суду та розгляду справи місцевим господарським судом заборгованість відповідача перед позивачем становила 155 058,00 грн.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідач не надав ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження вчинення ним дій, спрямованих на здійснення оплати (повної чи часткової) отриманого від позивача товару.

В даному випадку відсутні передумови для звільнення відповідача від обов'язку по оплаті вартості товару, отриманого за спірним Договором поставки, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимоги позивача відносно стягнення з відповідача 155 058,00 грн. основного боргу.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, названа стаття встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

До того ж, передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем, нарахування інфляційних втрат та 3% річних є правомірним.

За розрахунками колегії суддів, які співпадають з розрахунками місцевого господарського суду, з відповідача на користь позивача підлягає 5 276,22 грн. 3% річних, 27 082,67 грн. інфляційних втрат.

Колегією суддів враховано доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не отримував жодної ухвали Господарського суду міста Києва та не знав про порушення провадження у справі №910/25635/14. Проте, в матеріалах справи наявне поштове повідомлення про вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 21.11.2014р. про порушення провадження у справі №910/25635/14 (том справи - 1, аркуш справи - 3). Тобто відповідач був обізнаний про існування справи №910/25635/14, але не скористався наданими йому процесуальними правами, зокрема, на участь у судових засіданнях, подання пояснень та доказів по справі, тощо.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

В апеляційній скарзі відповідач зазначав про те, що він був позбавлений можливості захистити свої права в суді першої інстанції, оскільки не приймав участі у судовому розгляді. Однак, звернувшись з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження власних заперечень проти позову та на спростування висновків місцевого господарського суду. Вимоги Київського апеляційного господарського суду з цього приводу були проігноровані відповідачем.

Згідно з ч.2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Натомість результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, тоді як місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання скарги покладаються на відповідача (апелянта).

До заяви про зменшення вимог апеляційної скарги відповідачем було додано клопотання про повернення судового збору, сплаченого за подання скарги, у зв'язку із зменшенням її вимог.

З цього приводу необхідно зазначити наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України „Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011р. (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 4 названого Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

За подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Розмір ставки судового збору (станом на 1 січня календарного року) у кожному конкретному випадку визначається виходячи з того розміру мінімальної заробітної плати, який було встановлено законом на момент сплати судового збору (станом на 1 січня календарного року).

Розміри мінімальної заробітної плати на 2015 рік затверджено Законом України „Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014р. №80-VIIІ. Станом на 01.01.2015р. місячний розмір мінімальної заробітної плати становив 1 218,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду у ній є вимоги майнового характеру, загальний розмір яких становить 187 416,89 грн. (з них: 155 058,00 грн. - основний борг, 5 276,22 грн. - 3% річних, 27 082,67 грн. - інфляційні втрати).

В апеляційній скарзі відповідач оскаржував рішення місцевого господарського суду у даній справі повністю, тобто сума оспорюваних відповідачем вимог становить 187 416,89 грн. Отже, за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 874,17 грн. (3 748,34 (2% ціни позову) / 50%).

Згідно платіжного доручення №163 від 27.02.2015р. при зверненні з апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір у сумі 1 874,17 грн.

В заяві про зменшення вимог апеляційної скарги відповідач уточнив свої вимоги та просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва міста Києва у справі №910/25635/14 від 14.01.2015р. лише в частині стягнення з нього 5 000,00 грн.

Зважаючи на остаточний розмір оспорюваних відповідачем вимог у сумі 5 000,00 грн., сума судового збору, який підлягає сплаті за подання апеляційної скарги, становить 913,50 грн. (1 827,00 (1,5 розміру мінімальної заробітної плати) / 50%).

Згідно з п.1 ч.1 ст. 9 Закону України „Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Зважаючи на вищевикладене, відповідачу підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір у сумі 960,67 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва міста Києва у справі №910/25635/14 від 14.01.2015р. - без змін.

2. Матеріали справи №910/25635/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" () з Державного бюджету України 960,67 грн. (дев'ятсот шістдесят гривень 67 копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги згідно з платіжним дорученням №163 від 27.02.2015р.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.М. Новіков