ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. справа № 911/1417/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Баришівкатепломережа», Київська обл., смт Баришівка

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ

про стягнення 25 397,21 гривень

за участю представників:

від позивача: Пронюк В.Я. (довіреність №14-182 від 15.07.2014)

від відповідача: Зайченко С.С. (довіреність №13 від 19.01.2015)

від третьої особи: Старушкевич У.М. (довіреність №45/2015 від 03.04.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.03.2015 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-ПАТ «НАК «Нафтогаз України»/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» (далі-КП «Баришівкатепломережа»/відповідач) про стягнення 25 397,21 грн штрафу, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №12/949-ТЕ-17 від 28.08.2012.

У відповідності до наданих суду пояснень, відповідач позов не визнав та просив суд зменшити заявлену до стягнення суму штрафу в порядку п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.04.2015 порушено провадження у справі №911/1417/15, а також призначено справу до розгляду на 27.04.2015.

Ухвалами господарського суду Київської області від 27.04.2014, 05.05.2015 та 19.05.2015 та 02.06.2015 розгляд даної справи відкладався на 05.05.2015, 19.05.2015, 02.06.2015 та 09.06.2015 відповідно.

Крім того, ухвалою господарського суду Київської області від 27.04.2015 до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (далі-третя особа).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2012 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (далі-продавець) та КП «Баришівкатепломережа» (далі-покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №12/949-ТЕ-17 (далі-договір), відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.08.2012 і діє в частині поставки газу до 31.12.2012, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

Судом встановлено, що позивач свої обов'язки за договором в частині постачання природного газу виконав належним чином.

Так, на виконання умов договору, протягом жовтня-грудня 2012 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 512 399,95 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на актах приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.10.2012 на суму 63 877,18 грн,

- б/н від 30.11.2012 на суму 149 582,66 грн,

- б/н від 31.12.2012 на суму 298 940,11 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем (позивачем) умов договору.

Втім, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, а саме, сплативши: 63 877,18 грн 21.12.2012, 149 582,66 грн 27.12.2012. Решта коштів у сумі 298 940,11 грн була перерахована позивачу на підставі договору про організацію взаєморозрахунків №215/30 від 14.02.2014.

Посилаючись на те, що відповідач свої договірні зобов'язання в частині своєчасного проведення грошових розрахунків належним чином не виконав, допустивши порушення строків оплати вартості газу, поставленого за жовтень та грудень 2012 року понад 30 днів, позивач просить суд стягнути з відповідача 25 397,21 грн штрафу з підстав п. 7.2 договору, з яких: 4 471,40 грн штрафу за порушення строків оплати газу, поставленого у жовтні 2012 та 20 925,81 грн штрафу за порушення строків оплати газу, поставленого у грудні 2012.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З огляду наведеного, підписання відповідачем актів приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2012 року без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу свідчить про прийняття відповідачем цього газу та, відповідно, породжує в останнього обов'язок щодо його оплати у повному обсязі, у відповідності до п. 6.1 договору, до 14.11.2012, 14.12.2012, 14.01.2013 відповідно.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

Натомість, в порушення наведених законодавчих та договірних положень відповідач вартість газу, поставленого, зокрема, у жовтні 2012 року, оплатив з порушенням погоджених сторонами строків, що свідчить про підставність вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за порушення договірних зобов'язань.

Статтями 611, 549 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також те, що розмір заявленого до стягнення штрафу відповідає вищезазначеним нормам Закону та положенням договору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 4 471,40 грн штрафу за порушення строків оплати газу, поставленого у жовтні 2012 є обґрунтованою.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу в порядку п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, оскільки несвоєчасне виконання своїх грошових зобов'язань за договором зумовлено скрутним фінансовим становищем товариства, що викликане значною заборгованістю споживачів відповідача з оплати послуг з теплопостачання, різницею в тарифах на послуги з теплопостачання внаслідок невідповідності фактичної вартості цих послуг тарифам, що затверджені в установленому порядку для відповідача, а також не відшкодуванням з Державного бюджету України різниці в тарифах.

На підтвердження скрутного фінансового становища відповідачем надано суду довідку №143 від 21.04.2015, відповідно до якої станом на 01.04.2015 заборгованість населення за спожиту теплову енергію перед відповідачем складає 2 000 088,00 грн.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено у ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення наведених норм кореспондуються з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, відповідно до якої господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, як необхідність використання права на зменшення розміру фінансових санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи викладене, оцінивши всі доводи та інтереси сторін, дослідивши докази в підтвердження об'єктивності причин прострочення виконання відповідачем договірних зобов'язань з оплати за газ, а також беручи до уваги той факт, що несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором є наслідком обставин, які виникли з об'єктивних причин: невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості; відсутність постійного правового механізму щодо надання субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості в різниці у тарифах, а також несвоєчасна оплата населенням та бюджетними установами заборгованості за теплопостачання, а заборгованість за договором сплачена у повному обсязі суд дійшов висновку про задоволення вищезазначеного клопотання відповідача та зменшення заявленого до стягнення штрафу за порушення строків оплати газу, поставленого у жовтні 2012 на 50% до 2 235,70 грн в порядку п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 28.01.2015 у справі №918/1406/14, від 28.01.2015 №922/4054/14, від 03.02.2015 у справі №904/6481/14, від 26.052015 у справі №911/5520/14.

Що ж до вимоги позивача про стягнення з відповідача 20 925,81 грн штрафу за порушення строків оплати газу, поставленого у грудні 2012 слід зазначити наступне.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Натомість, судом встановлено, що 14.02.2014 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» (далі - постанова КМ України №30) між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації та Управлінням фінансів Баришівської районної державної адміністрації, Баришівською районною державною адміністрацією, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Баришівкатепломережа» було укладено договір про організацію взаєморозрахунків №215/30, предметом якого була організація та проведення між сторонами взаєморозрахунків відповідно до статей 14, 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

За умовами зазначеного договору, сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за договором №12/949-ТЕ-17 від 28.08.2012 на суму 298 940,11 грн. (газ, поставлений у грудні 2012 року).

Відповідно до пунктів 11, п. 16 вказаного договору, сторони зобов'язалися, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та перерахувати кошти наступній стороні.

Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовного предмета спору.

З огляду наведеного, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №215/30 сторони, тим самим, змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, отриманий у грудні 2012 та, на який був нарахований штраф, що є предметом розгляду у даній справі, а відтак для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків, передбачених ст. 230 ГК України, необхідно щоб оплата за газ, поставлений у грудні 2012, була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25.02.2015 у справі №922/3596/14.

Водночас, як встановлено судом, та визнається сторонами у справі у повному обсязі, розрахунок за поставлений природний газ у грудні 2012 вартістю 298 940,11 грн відбувся у повному обсязі та порядку, передбаченому договором про організацію взаєморозрахунків, згідно платіжного доручення №292 від 01.04.2014, копія якого містяться в матеріалах справи.

За таких обставин, враховуючи наведені нормативні та договірні приписи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 20 925,81 грн штрафу, нарахованого на заборгованість по оплаті газу, поставленого у грудні 2012 та оплаченого в порядку, передбаченому договором про організацію взаєморозрахунків, не відповідає вимогам статей 611, 612 ЦК України, ст. 230 ГК України, а тому задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція про відсутність правових підстав для стягнення неустойки за порушення грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого газу у разі укладення договору про організацію взаєморозрахунків, викладена у постанові Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012.

При цьому, статтею 11128 ГПК України унормована обов'язковість рішень Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та зобов'язання судів привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 530, 549, 611, 612, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» (07500, Київська обл., Баришівський р-н, смт Баришівка, вул. Комсомольська, 18А, ідентифікаційний код 24885150) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 2 235 (дві тисячі двісті тридцять п'ять) грн 70 коп. штрафу та 321 (триста двадцять одну) грн 66 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 09.06.2015

Суддя В.А. Ярема