КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа№ 910/7048/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання - Філімоновій І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 року

по справі №910/7048/15-г (суддя - Яковенко А.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-Фінансова компанія "ЛАЗ"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Транспорт Груп"

3) Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ в м.Києві

про визнання договору недійсним, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.15р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" з доданими до неї документами - повернуто без розгляду на підставі п.3, 4, 6 ч. 1 ст.63 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2015р. скасувати та направити справу на розгляд Господарському суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала Господарського суду м. Києва прийнята з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. відновлено скаржнику строк для подачі апеляційної скарги, прийнято її до провадження, розгляд скарги призначено на 09.06.2015р.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.03.2015 року у справі № 910/7048/15-г скасувати та направити справу на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Представники відповідачів у судове засідання 09.06.2015 року не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина третя статті 57 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано (пункт 1 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України).

В пункті 3.5. своєї постанови №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України. Так, позовна заява підлягає поверненню без розгляду, якщо позивачем не вказано повне найменування сторін та їх поштових адрес, або позовну заяву підписано не уповноваженою належним чином особою чи особою, посадове становище якої не вказано, або прокурор не зазначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції держави у спірних відносинах, або позовна заява не підписана позивачем.

У застосуванні положень пункту 1 частини першої статті 63, а також пункту 1 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України у випадках, коли позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, слід мати на увазі таке.

Якщо господарський суд має сумніви стосовно наявності у особи, яка підписала позовну заяву, відповідних повноважень, він у процесі підготовки справи до судового розгляду витребує у позивача докази на підтвердження таких повноважень. У разі їх неподання суд виносить ухвалу про залишення позову без розгляду. Якщо позовну заяву підписано особою на підставі виданої їй довіреності, до заяви має бути додано оригінал або належно завірену копію такої довіреності. У разі коли до позовної заяви, підписаної представником позивача, не додано оригіналу або належно завіреної копії довіреності, але в цій заяві вміщено посилання на номер і дату довіреності, то господарський суд, приймаючи заяву до розгляду, витребує у позивача таку довіреність, а в разі її неподання виносить ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Повертаючи позовну заяву згідно з частиною першою статті 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд повинен зазначити у відповідній ухвалі всі підстави такого повернення, які наведені у цій частині і під які підпадає заява, що повертається (пункт 3.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В даному випадку, суд першої інстанції в ухвалі від 26.03.2015 однією з підстав повернення позовної заяви без розгляду визнав відсутність належних доказів на підтвердження посадового становища Медведєва Н.Г, який підписав позовну заяву.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, яка знаходиться на веб-сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ЛИХОЧАС АНДРІЙ ОЛЕКСІЙОВИЧ являється керівником ПАТ «Україніський професійний банк».

В пункті 3.9.1. постанови пленуму № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що судам на безоплатній основі надається безперешкодний доступ до відомостей названого державного реєстру (частина друга статті 7 і стаття 22 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"). Порядок доступу до цього реєстру визначається відповідним Положенням, затвердженим наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 14.02.2011 № 17 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.02.2011 за № 193/18931).

Суд першої інстанції своїм правом доступу до відомостей відповідного державного реєстру не скористався і не навів мотивів таких своїх дій та без достатніх правових підстав повернув позов без розгляду з наведених вище мотивів.

Також, повертаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції однією з підстав зазначив те, що документи додані позивачем до позовної заяви жодним чином не засвідчені та не відповідають вимогам щодо засвідчення копій документів.

За вимогами п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що, перелік підстав для повернення позовної заяви, встановлений ст. 63 ГПК України, є вичерпним.

Водночас наведеною нормою ГПК України не передбачено такої підстави повернення позовної заяви, як незасвідчення копій документів, доданих до позовної заяви, у зв'язку з чим висновки обох судових інстанцій про наявність передбачених п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України підстав для повернення позовної заяви без розгляду є безпідставними. (Правова позиція Вищого господарського суду України висловлена у постанові від 04 березня 2015 року Справа № 910/18459/14)

Щодо правової позиції місцевого господарського суду про необхідність повернення позивачу позовної заяви без розгляду на підставі п. 6. ч.1 ст. 63 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України передбачено повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду судом, якщо до позовної заяви не подано доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви вих. №01-10/3219 від 31.12.2014 (вх. №7048/15 від 23.03.2015), позивачем в якості доказу направлення відповідачу копії позовної заяви були надані фіскальний чек №3186 від 10.02.2015, список №1244 згрупованих поштових відправлень листів від 10.02.2015 та описи вкладення у цінний лист від 10.02.2015, з яких вбачається що позивачем на адресу відповідачів надіслано: всього документів 34 (тридцять чотири), предметів на 53 (п'ятдесят три) аркушах, в той час як на адресу Господарського суду міста Києва, відповідно до опису вкладення у цінний лист від 19.03.2015, позивачем надіслано: всього документів 40 (сорок), предметів на 70 (сімдесят) аркушах.

Невідповідність аркушів додатків до позовної заяви надісланих відповідачу в порівнянні з аркушами додатків наданих суду стала однією з підстав повернення позовної заяви без розглядую

Частиною 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при подачі позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 3.5 Постанови Пленума Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі, коли до позовної заяви додано докази надсилання відповідачеві копії лише самої заяви, але відсутні докази надсилання йому копій доданих до неї документів, така заява підлягає поверненню на загальних підставах згідно з пунктом 6 частини першої статті 63 ГПК. Якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на ст.63 Господарського процесуального кодексу України. У цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

Пунктом 61 «Правил надання послуг поштового зв'язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із позицією апелянта та зазначає, що позовна заява повертається без розгляду лише в тому випадку, якщо відсутні докази надсилання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів або відповідачу було надіслано лише саму позовну заяву. Позивачем до позовної заяви було додано опис вкладення у цінний лист із відтиском штампу поштового відділення про направлення відповідачу позовної заяви та додатків до неї. Відповідність вкладення опису перевірена працівником органу зв'язку, що підтверджується підписом останнього та штампом поштового відділення. Отже, доданий позивачем до позовної заяви опис вкладення в цінний лист є належним доказом направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками.

У разі сумнівів у достовірності доказів, чи дійшовши висновку про недостатність таких доказів, суд був вправі витребувати додаткові докази, але не мав законних підстав для повернення позовної заяви (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.11.2007 у справі № 39/105 та від 19.04.2005 у справі № 31/211).

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що додавши до позовної заяви опис вкладення, як доказ надіслання сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, позивач виконав вимоги ст. ст. 56, 57 ГПК України , а тому у суду були відсутні підстави для повернення позовної заяви на підставі п. 6 ст. 63 ГПК України.

Щодо оформлення позивачем платіжних доручень №7066 (#20857912) від 18.08.2014 на суму 1218,00 грн. та №22416397 (#22416397) від 18.08.2014 на суму 2436,00 грн. ,в яких відсутні підписи відповідальних осіб та відбиток печатки платника (позивача), слід зазначити таке.

Згідно п. 2.20. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу 6 Господарського процесуального кодексу України» чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Пунктом 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 11.1 Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування. Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», «телефонний банкінг» тощо.

Платіжні доручення №7066 (#20857912) від 18.08.2014, №22416397 (#22416397) від 18.08.2014 сформовані та передані позивачем банку за допомогою системи дистанційного обслуговування.

Пунктом 11.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлено, що реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», визначаються договором між банком та клієнтом, але обов'язково цей документ має містити такі з них:

- дату і номер;

- назву, код платника та номер його рахунку;

- код банку платника;

- назву, код одержувача та номер його рахунку;

- код банку одержувача;

- суму цифрами;

- призначення платежу;

- електронний/і цифровий/і підпис/и.

Частина 2 пункту 11.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлює, що відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, від свого імені або за дорученням особи, яку представляють, накладають підписи під час створення електронного розрахункового документа.

Платіжні доручення №7066 (#20857912) від 18.08.2014, №22416397 (#22416397) від 18.08.2014 містять відомості про підписання його електронними підписами та відмітки банку про те, що вказані підписи є коректними.

Отже, зі змісту платіжних доручень вбачається, що вони містить всі, необхідні для електронного розрахункового документу, реквізити, а відтак, є належними доказами на підтвердження сплату судового збору.

Разом з тим, суд першої інстанції, в разі наявності сумнівів щодо зарахування судового збору до Державного бюджету України мав змогу витребувати у заявника довідку з Управління державного казначейства про зарахування за цим платіжним документом судового збору до Державного бюджету.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для повернення позовної заяви без розгляду з підстав п. 4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України виходячи з того, що позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала господарського суду м. Києва від 26.03.2015 року у справі №910/7048/15-г- скасуванню, з направленням позовних матеріалів № 910/7048/15-г на розгляд до Господарського суду м. Києва

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 99, 101, 102 - 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» задовольнити, ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.03.2015 року у справі № 910/7048/15-г скасувати.

Позовні матеріали № 910/7048/15-г передати на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова