ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа № 914/350/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Марко Р.І.

суддів Желік М.Б.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання Греділь М.І.

з участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (представник за довіреністю 23.12.2014р.)

від відповідача: ОСОБА_3

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 б/н від 22.04.2015р. (вх. № 01-05/1946/15 від 30.04.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 23.03.2015р.

у справі № 914/350/15, суддя Манюк П.Т.

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Львів

до відповідача Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3, м.Львів

про стягнення 24 005, 73 грн.

В С Т А Н О В И В:

23.03.2015 року господарським судом Львівської області винесено рішення у справі №914/350/15 (суддя Манюк П.Т.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Львів до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.Львів про стягнення 24005,73 грн., яким позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 19708,53 грн., з них 16677,41 грн. заборгованості з орендної плати, 89,71 грн. 3% річних, 715,59 грн. втати від інфляції 837,30 грн. пені, 1 388, 52 грн. - судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду Львівської області фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення орендної плати за листопад 2014р., застосувавши до вимог про стягнення даної заборгованості в сумі 11 000, 00 гривень строк позовної давності, рішення суду першої інстанції скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник покликається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не застосував строк позовної давності, що призвело до безпідставного стягнення на користь позивача місячного розміру орендної плати. Також відповідач стверджує, що сплатив на користь позивача орендну плату відповідно до умов договору за другий та останній місяць оренди приміщення, тобто за січень 2009 року та листопад 2014 року.

Згідно автоматизованого розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 05.05.2015 року справу за № 914/350/15 розподілено до розгляду судді - доповідачу Марку Р.І., членам колегії суддям Желіку М.Б. та Костів Т.С. Зазначеному складу колегії суддів відводів не заявляли.

05.05.2015 року ухвалою Львівського апеляційного господарського суду подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження, розгляд справи призначено на 25.05.2015 року.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 року розгляд апеляційної скарги відкладено до 08.06.2015р., з підстав, викладених в даній ухвалі.

21.05.2015р. позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, доводи скаржника надуманими та безпідставними, просить в задоволення апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання 08.06.2015 року представник позивача з"явився, надав пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду спору, підтримав позицію позивача, викладену у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач в судове засідання 08.06.2015р. з"явився, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального законодавства, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 08.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.10.2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди приміщення № 10/01-1.

Відповідно до п.1.1 договору позивач передає, а відповідач приймає в оренду (платне строкове користування) нежитлове приміщення загальною площею 25, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, пл.Ринок, 16, розташоване на 1-му поверсі будинку за зазначеною адресою.

Згідно з п.4.3. даний договір укладений строком на 2 роки та 360 днів з дня підписання сторонами та скріплена печатками сторін. Також п. 4.2. вищенаведеним договором передбачено, що приміщення вважається переданим орендареві з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення в оренду.

22.12.2008 р. позивачем було передано відповідачу за актом приймання-передачі в оренду вищевказане приміщення.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 1,4 ст 286 ГК України)

Пунктом 5.1 договору передбачено, що орендна плата - це щомісячний платіж, який відповідач сплачує позивачу за оренду приміщення, незалежно від результатів своєї господарської діяльності. Орендна плата починає нараховуватися позивачем та сплачується відповідачем з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі нежитлового приміщення в оренду.

Згідно п. 5.6 договору, орендна плата сплачується відповідачем в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача у строк до 15 числа поточного місяця за який проводиться оплата.

На думку позивача, було порушено умови договору, оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати, в результаті чого у нього виникла заборгованість за листопад та грудень 2014 р. в розмірі 22000, 00 грн.

04.12.2014 р. позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія з вимогою звільнити орендоване приміщення у встановленому порядку, у зв'язку з тим, що строк дії договору не буде продовжено, а також погасити заборгованість по орендній платі за листопад місяць 2014 р. та розрахуватися за грудень місяць цього ж року.

16.12.2014р. відповідач повернув позивачу орендоване приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі приміщень, проте заборгованість по орендній платі за листопад місяць та розрахунок за грудень місяць 2014 р. не здійснив.

Відповідач заперечує щодо порушення умов договору з його боку, оскільки у січні 2009 року він сплатив на користь позивача орендну плату згідно п. 5.5 договору, за другий і останній місяць, тобто за січень 2009 року та листопад 2014 року.

Однак доказів погашення заборгованості в повному обсязі чи доказів належного виконання своїх зобов'язань, а саме внесення орендної плати за останній місяць оренди в січні 2009 року суду не подав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу України.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ст. 11 Цивільного кодексу України). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Щодо тверджень відповідача про необхідність застосування позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за останній місяць, тобто за листопад 2014 р., оскільки позивачу було відомо про таку заборгованість у січні 2009 р., судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість такої вимоги, виходячи з наступного.

Пунктом 5.5 договору передбачено обов'язок відповідача сплатити орендну плату за другий та останній місяці оренди протягом одного місяця і 5 календарних днів після підписання акту приймання-передачі. Також п. 5.12. вищенаведеного договору передбачено, що орендна плата нараховується до моменту повернення орендарем приміщення з оренди по відповідному акту приймання - передачі.

Відповідно до п. 4.3. договору, договір укладений строком на 2 роки 360 днів з дня його підписання.

Таким чином, виходячи з умов договору, відповідач повинен був сплатити позивачу після підписання акту приймання-передачі приміщення (22.12.2008 р.) орендну плату за другий місяць, тобто за січень 2009 р. та за останній, тобто за вересень 2011 р.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що сторонами були укладені додаткові угоди щодо продовження дії договору, зокрема, остання додаткова угода укладена 27.12.2013 р. якою передбачено строк дії договору до 31.12.2014 р.

Додатковими угодами, які укладалися сторонами передбачено, що дані додаткові угоди укладаються на певний строк в усьому іншому, що не передбачено угодами, обов'язковими будуть умови договору № 10/01-1 оренди приміщення від 01.10.2008 року. Тобто, п.п.3.2, 5.5., 5.12. договору є обов'язковими для сторін при укладені кожної додаткової угоди.

Ч.1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов'язано його початок.( ч.1. ст.253 ЦК України)

Відтак позовна давність не може бути застосована, щодо стягнення заборгованості за листопад 2014 року, оскільки відповідач при укладені кожної додаткової угоди мав обов'язок сплачувати орендну плату за перший і останній місяць строку дії договору оренди приміщення.

Із врахуванням наведених правових норм колегія суддів, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати за листопад місяць 2014 р. в розмірі 11 000, 00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача орендної плати за грудень 2014р. частково в сумі 5677,41 грн., судова колегія вважає такий висновок місцевого господарського суду правильним, оскільки згідно п.5.12 договору, орендна плата нараховується до моменту повернення орендарем приміщення згідно акту приймання-передачі. Оскільки, відповідач 16.12.2014р. повернув орендоване приміщення за актом приймання передачі, то відповідно, у позивача відсутні підстави для нарахування орендної плати за орендовані приміщення після 16.12.2014р.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведені норми та п.9.6 договору позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 1021,05 грн., 3 % річних в розмірі 109, 41 грн. та втрати від інфляції в розмірі 875, 27 грн.

У зв'язку з тим, що позивачем невірно розраховано період та розмір основної заборгованості, що призвело до не вірного розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія, перевіривши правильність перерахунку здійсненого судом першої інстанції вважає правильним висновок місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 837, 30 грн., 3% річних в розмірі 89, 71 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 715, 59 грн.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, оскаржуване рішення місцевого господарського суду відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 23.03.2015 року у даній справі в апеляційному порядку покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105, ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 б/н від 22.04.2015р. (вх. № 01-05/1946/15 від 30.04.2015р.) відмовити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 23.03.2015 року у справі № 914/350/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 11.06.2015 року

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.