КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа№ 910/26842/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Куксова В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Галіч Ж.В. - дов. № 08-03-25/120-15 від 20.05.2015р.

від відповідача: Подкуйко О.Ю. - дов. № 8 від 02.01.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2015р. (повний текст підписано 02.02.2015р.)

у справі №910/26842/14 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна

страхова компанія «Оранта»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова

компанія «ІНГО Україна»

про стягнення 49 490, 00 грн.

В судовому засіданні 03.06.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014р. Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Оранта» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення 49 490, 00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що виплативши своєму страхувальнику згідно договору добровільного страхування відповідальності автоперевізника № 421 від 29.05.2012р. (форма № 83 серія УБ № 921565) страхове відшкодування, набув права зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, якою, на думку позивача, є відповідач.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2015р. у справі №910/26842/14 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 49 490, 00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, 1 827, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» 17.02.2015р. передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 01.04.2015р.

В поясненнях по справі представник позивача заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі.

20.04.2015р. від представника відповідача надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких останній наголошує на безпідставності вимог позивача, оскільки чинним законодавством не передбачено переходу до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування відповідальності, права вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад суду змінювався, розгляд справи відкладався, останній раз на 03.06.2015р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 03.06.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги та пояснення до неї, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 03.06.2015р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі та поясненнях до неї, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в повному обсязі, місцевий господарський суд виходив з того, що до позивача після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування відповідальності автоперевізника серії УБ № 921565 від 29.05.2012р. перейшло право вимоги до відповідача в межах ліміту відповідальності останнього.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, вважає їх помилковими та необґрунтованими, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2012р. між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (позивач, страховик за договором) та ПАТ «Київське АТП-13061 (страхувальник за договором) укладено договір добровільного страхування відповідальності автоперевізника серії УБ № 421, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з його обов'язком відшкодувати шкоду чи збитки, завдані третім особам під час надання ним послуг перевезення майна, здійсненням ним додаткових витрат, зазначених у договорі. Відповідальність страхувальника підлягає відшкодуванню тільки у випадку, коли зазначена шкода, збитки та витрати спричинені подіями (страховими ризиками), передбаченими договором.

Згідно п. 3.1. договору страховим випадком є настання відповідальності страхувальника за завдану ним третім особам під час виконання ним перевезення шкоду чи збиток, що підлягає відшкодуванню за законом або за рішенням судових органів, якщо шкода чи збиток спричинені застрахованими ризиками з урахуванням винятків зі страхових випадків та обмежень страхування, що визначені цим договором.

У відповідності до додатку № 2 до договору позивачем застраховано відповідальність автоперевізника по автомобілю «Mercedes-Benz-1836», д. н. АА 5867 ЕР з причепом LOHR C2H99S, д. н. АА 6349 ХТ.

Ліміт відповідальності за ризиком згідно п. 3.2.1. договору по одному ТЗ становить 400 000, 00 Євро

Судом встановлено, що 01.04.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автологістика» (експедитор за договором) та Відкритим акціонерним товариством «Київське автотранспортне підприємство 13061», яке в подальшому було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061», (перевізник за договором) укладено договір № 33-L-0411 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів, відповідно до п. 2.1. якого експедитор пропонує вантажі до перевезення, а перевізник виконує перевезення вантажів автомобільним транспортом на підставі заявок експедитора. Усі перевезення виконуються відповідно до умов даного договору, якщо інше не передбачено разовими заявками на надання послуг про перевезенню вантажів автомобільним транспортом.

Згідно п. 2.3. договору № 33-L-0411 перевізник забезпечує схоронність вантажів під час їхнього перевезення і несе повну матеріальну відповідальність відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом та чинного законодавства України, а також вимог міжнародних договорів, ратифікованих Україною.

Згідно довідки ВДАІ Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області, 15.05.2013р. на а/д Київ-Ковель 34 км + 50м в смт. Ворзель сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz», д. н. 18840 КА, водій якого не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz-1836», д. н. АА 5867 ЕР з причепом LOHR C2H99S, д. н. АА 6349 ХТ, внаслідок чого причеп LOHR C2H99S, д. н. АА6349ХТ та автомобілі, які він перевозив (Renault, к. 742142, Renault, к. 825208, Renault, к. 825044, Renault, к. 825054, Renault, к. 839367 (за договором № 33-L-0411 від 01.04.2011р. про надання транспортних послуг з перевезення вантажів та товарно-транспортної накладної від 15.05.2013р.)) отримали механічні пошкодження.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 01.06.2013р. у справі № 367/3884-13-п Рябовола С.М., який керував автомобілем «Mercedes-Benz», д. н. 18840 КА, визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Згідно висновку № 1611-1613/14-54 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 25.02.2014р. Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість матеріального збитку завданого власнику трьох автомобілів Renault 2013р. випуску, в результаті їх пошкодження при ДТП, складає 425 260, 41 грн.

Страховим актом № СМО-13-6351/1 від 13.06.2014р. позивачем зазначену подію визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 300 000, 00 грн.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування відповідальності автоперевізника серії УБ № 421 від 29.05.2012р., на підставі страхового акту СМО-13-6351/1 від 13.06.2014р. (а. с . 13), угоди про припинення зобов'язання переданням відступного від 03.06.2014р. (а. с. 16) здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 300 000, 00 грн. на користь свого страхувальника, що підтверджується платіжними дорученнями № 39408 від 07.07.2014р. на суму 100 000,00 грн., № 44524 від 31.07.2014р. на суму 75 000,00 грн., № 50928 від 01.09.2014р. на суму 75 000,00 грн., № 181 від 02.10.2014р. на суму 50 000,00 грн. (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи (а. с. 34-37).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz», д. н. 18840 КА, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», що підтверджується витягом М(Т)СБУ по Полісу № АЕ/1104593 (а. с. 65). Термін дії полісу з 26.12.2012р. по 25.12.2013р.

Згідно даного полісу передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, в сумі 50 000, 00 грн. та передбачено франшизу в розмірі 510, 00 грн.

15.10.2014р. за вих. № 09-06-02/19240 позивач звернувся на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до відповідача із заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу в розмірі 50 000, 00 грн., яка отримана відповідачем 17.10.2014р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а. с. 18). Вказана заява залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення в порядку регресу на підставі статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхового відшкодування, виплаченого за договором добровільного страхування відповідальності автоперевізника № 421 від 29.05.2012р., у розмірі 49 490, 00 грн. (з урахуванням ліміту відповідальності та франшизи, передбаченої Полісом № АЕ/1104593 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

У відповідності до приписів статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування) та з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником іншій особі або її майну (страхування відповідальності).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Отже, чинним законодавством чітко розрізняються поняття договору майнового страхування, за яким страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування шляхом відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, збитків, понесених ними у зв'язку з пошкодженням, знищенням, втратою застрахованого майна, та договору страхування відповідальності, за яким страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування третій особі за шкоду, яка була заподіяна страхувальником (або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована) життю, здоров'ю та майну цієї третьої особи.

В свою чергу нормами статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 Цивільного кодексу України передбачено, що право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, переходить лише до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Згідно пункту 3.12. Характеристики та класифікаційних ознак видів добровільного страхування, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010р. № 565, добровільне страхування цивільної відповідальності перевізника - це вид страхування, за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної страхувальником або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована, власнику вантажу під час здійснення перевезень чи транспортного експедирування вантажу.

Як встановлено судом, позивачем було виплачено страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування відповідальності автоперевізника серії УБ № 421 від 29.05.2012р., за яким було застраховано майнові інтереси страхувальника - ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» (перевізника за договором № 33-L-0411 від 01.04.2011р.), пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди юридичній особі під час здійснення автоперевезення автомобілем «Mercedes-Benz-1836», д. н. АА 5867 ЕР з причепом LOHR C2H99S, д. н. АА 6349 ХТ.

За таких обставин, до спірних правовідносин, які виникли з договору добровільного страхування відповідальності автоперевізника, не можуть бути застосовані приписи статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 Цивільного кодексу України, які регулюють питання переходу до страховика права вимоги страхувальника за договором майнового страхування, а не за договором страхування відповідальності.

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 36.4. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Вказаною правовою нормою чітко встановлено, що страховик, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у разі настання страхового випадку здійснює виплату страхового відшкодування лише страховикам, які сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Місцевий господарський суд під час розгляду справи не звернув уваги на вказані обставини справи, а тому помилково застосував до правовідносин сторін приписи статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування відповідальності автоперевізника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 09.12.2013р. у справі № 910/7473/13.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з підстав, викладених в доповненнях до неї, підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2015р. у справі № 910/26842/14, прийняте із невірним застосуванням норм матеріального права, без з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, з прийняттям нового рішення про відмову в позові повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2015р. у справі №910/26842/14 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2015р. у справі №910/26842/14 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в позові Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» відмовити повністю.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Воровського, 33 ідентифікаційний код 16285602) 913, 50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи № 910/26842/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

В.В. Куксов