ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" червня 2015 р.Справа № 916/2050/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

При секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Астафьєв С.В. (довіреність від 18.08.2014р.),

Від відповідача : Кліменко Ю.І. (довіреність №34 від 08.12.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії до відповідача Державної інспекції сільського господарства в Одеській області про стягнення 3 194,40грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 18.05.2015р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Державної інспекції сільського господарства в Одеській області про стягнення 3 194,40 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області (суддя - Брагіна Я.В.) від 19.05.2015р. за вказаним позовом порушено провадження з призначенням справи до розгляду у відкритому судовому засіданні.

На підставі розпорядження. керівника апарату господарського суду Одеської області №552 від 20.05.2015р., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв'язку із відрахуванням судді Брагіної Я.В. зі штату суддів Господарського суду Одеської області (наказ голови суду від 20.05.2015р. №8-к) призначено повторний автоматичний розподіл та вказану справу №916/2050/15 предано на розгляд судді Зайцева Ю.О.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.05.2015р. суддею Зайцевим Ю.О. справу №916/2050/15 було прийнято до свого провадження з призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 10.06.2015р. представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

10.06.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області за вх. № 2-3255/15 надійшла заява позивача, в якій останній просить припинити провадження по справі в частині стягнення основної заборгованості у сумі 2582,52 грн. відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з погашенням відповідачем суми основного боргу у розмірі 2582,52 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.05.2015р. провадження у справі №916/2050/15 в частині стягнення основної заборгованості у сумі 2582,52 грн. було припинено.

15.06.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

07.04.2014р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (надалі - балансоутримувач) в особі начальника Іллічівської філії та Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області (надалі - орендар) було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 79-П-ІЛФ-14 (надалі - договір) згідно з п. 1.1. якого, балансоутримувач забезпечує обслуговування та експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Транспортна 2, службова будівля 3-го терміналу, інв. № 4082, (надалі - будівля), а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача та здійснює відшкодування витрат балансоутримувача за теплопостачання, водопостачання та каналізацію, електроенергію, прибирання приміщень будинку та прибудинкової території пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі.

Орендар користується нежитловим приміщенням будівлі загальною площею 102,1кв.м. (надалі - орендоване приміщення) згідно до Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №3/13, укладеного сторонами 22 вересня 2008р.

Відповідно до 3.1. Договору, не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, орендар, згідно з «Порядком розрахунків» (Додатки №1,2 договору, які є невідємною частиною Договору), сплачує на рахунок балансоутримувача:

- відшкодування витрат на утримання об'єкту оренди та користування земельною ділянкою із розрахунку 6,46 грн. за кожний квадратний метр займаної площі (на дату укладення договору);

- за водопостачання із розрахунку 28,52 грн. за 1 м/куб., (тариф вартості водопостачання на дату укладення договору);

- за водовідведення із розрахунку 28,55 грн. за 1 м/куб., (тариф вартості водовідведення на дату укладення договору);

- за електричну енергію, із розрахунку 1,3114 грн. за кВт/год. (тариф вартості передачі 1 кВт/год. електричної енергії по мережам порту та вартість придбання 1 кВт/год у відповідному місці на дату укладення договору).

Зазначені тарифи наведені без ПДВ. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

За умовами п. 3.2. Договору, вартість витрат та послуг може бути змінена балансоутримувачем в односторонньому порядку у випадку зміни регульованих тарифів постачальних організацій та (або) збільшення собівартості експлуатаційних витрат балансоутримувача, та (або) розміру земельного податку шляхом направлення повідомлення про таку зміну орендаря рекомендованого листа з повідомленням про вручення, не пізніше ніж за один місяць до дати введення в дію вартості витрат та послуг.

Згідно п. 3.3. Договору, сторони погодились, що акт приймання-здачі виконаних робіт, підписаний уповноваженими представниками сторін, є документом, що підтверджує факт надання балансоутримувачем послуг орендарю.

За приписами п. 4.1. Договору, у випадку порушення зобов'язання, яке виникає з даного договору, винна сторона несе відповідальність, визначену даним договором і діючим в Україні законодавством.

Відповідно до п. 4.3. Договору, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно п. 6.1. Договору, даний договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2014р., ае регламентує взаємовідносини сторін з 01 квітня 2014 року згідно зі ст. 631 ЦК України, а в плані зобов'язань - до повного їх виконання.

Позивачем належним чином відповідно до умов договору були надані Відповідачу послуги.

На виконання умов договору балансоутримувачем було виставлено орендарю рахунки від 30.11.2014 р. № Пр/29 497 та від 15.12.2014 р. № Пр/29 498 за відшкодування експлуатаційних витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна ;а надання комунальних послуг на загальну суму 2 585.52 грн.

Орендар свої зобов'язання по оплаті послуг належним чином не виконало та не сплатило до 12.12.2014 р. та до 12.01.2015 р. заборгованість в сумі 2 585.52 грн.

З наведених підстав позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Державної інспекції сільського господарства в Одеській області 2 585,52 грн. - основного боргу, 306,60 грн. - пені, 279,86 грн. інфляційних витрат та 22,42 грн. - 3% річних.

Під час розгляду справи, відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу у розмірі 2 585.52 грн. у зв'язку із чим, ухвалою господарського суду Одеської області від 15.05.2015р. провадження у справі №916/2050/15 в частині стягнення основної заборгованості у сумі 2582,52 грн. було припинено.

В судовому засіданні 10.06.2015р. представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правові відносини сторін виникли на підставі укладеного між ними договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 79-П-ІЛФ-14 від 07.04.2014р.

Поставка товару підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, а саме: ТЕТ00010155 від 03.12.2013 року, з терміном оплати до 08.01.2014 року на загальну суму 656 грн. 32 коп. ТЕТ00010156 від 03.12.2013 року, з терміном оплати до 08.01.2014 року на загальну суму 8 475 грн. 88 коп. ТЕТ00010157 від 03.12.2013 року, з терміном оплати до 08.01.2014 року на загальну суму 478 грн. 38 коп.

Проте, провадження у справі №916/2050/15 в частині стягнення основної заборгованості у сумі 2582,52 грн. було припинено, у зв'язку із тим, що відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу у розмірі 2 585.52 грн. у зв'язку із чим, ухвалою господарського суду Одеської області від 15.05.2015р.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача за прострочення виконання зобов'язання 306,60 грн. - пені, 279,86 грн. інфляційних витрат та 22,42 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право на неустойку, як зазначено у ст. 550 Цивільного кодексу України, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок пені, інфляційних витрат та 3% річних, наданий позивачем, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв'язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії до відповідача Державної інспекції сільського господарства в Одеській області - задовольнити.

2. Стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Одеській області (65001, м. Одеса, вул. Садова, буд. 10, а/с 377; ) на користь Державного підприємства «Адміністрації морських портів України», в особі Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» (68001, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Праці, буд. 6; ; код ЄДРПОУ філії 38728418) пеню в сумі - 306 /триста шість/ грн. 60 коп., інфляційні витрати в сумі 279 /двісті сімдесят дев'ять/ грн. 86 коп. 3% річних в сумі 22 /двадцять дві/ грн. 42 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 /одна тисяча вісімсот двадцять сім/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної cкарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 22 червня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев