ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р.Справа № 916/1588/15-г
Господарський суд Одеської області у складі судді Лічмана Л.В.,

секретар судового засідання Бєлих К.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання договору оренди недійсним.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.04.2015 р. прийнято позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, порушено провадження у справі № 916/1588/15-г, призначено її до розгляду в засіданні суду на 18.05.2015 р.

За правилами ст.77 ГПК України в судовому засіданні 18.05.2015 р. оголошено перерву до 02.06.2015 р., в судовому засіданні 02.06.2015 р. до 15.06.2015 р.

Сторони повідомлені про час і місце засідань господарського суду, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень та розписками їх представників.

Згідно із приписами ст.85 ГПК України в судовому засіданні 15.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1В.) звернулась в господарський суд Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4Г.) про визнання недійсним укладеного між сторонами договору оренди від 10.08.2012 р. № 1.

Обґрунтовуючи позов, ФОП ОСОБА_1 посилається на положення ст.ст.203,215,230 ЦК України та зазначає, що оспорюваний правочин з дня укладання має бути визнаний недійсним, оскільки відповідач навмисно ввів її в оману щодо обставин, які мали істотне значення, а саме приховав, зокрема той факт, що:

- передане в оренду приміщення являється жилим, у звязку з чим у позивача виникли проблеми з організацією роботи кафе, в т.ч. з встановленням вивіски з назвою кафе, розміщенням реклами, отриманням ліцензій, наймом персоналу;

- судом накладено арешт на орендоване приміщення;

- в приміщенні відсутнє газопостачання, що призвело до необхідності його опалення за допомогою електричної енергії;

- ФОП ОСОБА_4 є власником лише половини орендованого приміщення.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, проте в судових засіданнях представник ФОП ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що позивач жодних претензій з приводу отриманого в оренду приміщення не висловлював до моменту набрання законної сили рішенням господарського суду по справі № 916/2298/14, яким з ФОП ОСОБА_1 стягнуто на користь ФОП ОСОБА_4 134320,00 грн. основного боргу, 2995,04 грн. інфляційних втрат, 618,24 грн. 3% річних, нарахованих через неналежне виконання договору оренди від 10.08.2012 р. № 1, а також розірвано останній. На думку представника ФОП ОСОБА_4, метою подачі позову про визнання недійсним договору є ухилення від сплати коштів, стягнутих рішенням суду по справі № 916/2298/14.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши обґрунтованість їх доводів, господарський суд відмовляє у задоволенні позову з огляду на наступне.

10.08.2012 р. між ФОП ОСОБА_4 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди № 1 (Договір), згідно якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 113,7 кв.м., а саме нежитлове приміщення першого поверху, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Осипова,10, кв.1,2 (обєкти оренди), що належить Орендодавцю на підставі договору купівлі продажу від 22.12.2004 р. № 4437, договору купівлі-продажу квартири від 22.11.2002 р. № 11483. Мета використання обєкту оренди розміщення пункту громадського харчування (п.1.1 Договору).

Орендар вступає у строкове платне користування обєктом оренди з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна (п.2.1 Договору). Обчислення строку Договору починається з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п.2.2 Договору).

Договір укладено строком на 35 місяців терміном до 15.07.2015 р. включно (п.10.1 Договору).

В додатковій угоді, укладеній в день підписання Договору, сторони погодили розмір орендної плати, а 15.08.2012 р. оформлено акт приймання-передачі нерухомого майна.

Рішенням господарського суду Одеської області від 26.08.2014 р. по справі № 916/2298/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 р., розірвано Договір, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_4 134320,00 грн. основного боргу з орендної плати за період з березня по липень 2014 р., 2995,04 грн. інфляційних втрат, 618,24 грн. 3% річних, нарахованих у звязку з неналежним виконанням Договору

В ст.207 ГК України передбачено, що господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ч.1 ст.207 ГК України); виконання господарського зобовязання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобовязання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобовязання визнається недійсним і припиняється на майбутнє (ч.3 ст.207 ГК України).

В абз.1 п.2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними від 29.05.2013 р. № 11 вказано, що „частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобовязання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобовязання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобовязання за договором припиняється лише на майбутнє.

З огляду на те, що Договір відноситься до тих угод, за якими неможливо повернути одержане стороною, адже отримане Орендарем право користування безповоротно реалізовано, зобовязання за Договором, у випадку визнання його недійсним, припиняться лише на майбутнє, а не з часу їх виникнення.

Разом з тим, в абз.4 п.2.6 цієї ж постанови пленуму міститься посилання на те, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

Як зазначено вище, 19.02.2015 р. Договір припинив дію у звязку із розірванням на підставі рішення суду, а, отже, на теперішній час відсутній укладений правочин, про визнання недійсним якого заявлено позов.

Таким чином, достатніх правових передумов для задоволення вимог ФОП ОСОБА_1 немає, оскільки визнання недійсною на майбутнє угоди, яка не вчинена на момент такого визнання, суперечитиме діючому законодавству.

Одночасно господарський суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на ту обставину, що викладені в тексті позовної заяви доводи можуть бути передумовою для стягнення збитків, завданих неналежним виконанням умов Договору відповідачем, до яких приписи ст.ст.224 та 225 ГК України відносять: витрати, зроблені управненою стороною; вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44-49,82-85 ГПК України, вирішив:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повний текст рішення підписано 16 червня 2015 р.

Суддя Л.В. Лічман