РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/10567/15

За позовом Дочірнього підприємства «Ярославь»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манар 1»

про стягнення заборгованості в сумі 38 236,63 грн.

Суддя Комарова О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: Сергієнко Р.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 09 червня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Дочірнє підприємство «Ярославь», 23 квітня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою вих. № 2ГП від 02.04.2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Манар 1», про стягнення заборгованості в сумі 38 236,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як орендар, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договорами, зокрема, у визначені відповідними договорами строки не здійснив оплату заборгованості по орендній платі за фактичне користування приміщенням, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 28.04.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/10567/15 та призначено розгляд справи на 19.05.2015 року.

В судовому засіданні 19.05.2015 року представник позивача надав заяву про відсутність аналогічного спору та документи з додатковими поясненнями, які були долучено до матеріалів справи. Позивач підтримав позовні вимоги та дав пояснення по суті спору.

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав, участь свого представника в судове засідання 19.05.2015 року не забезпечив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2015 року розгляд справи відкладено, у зв'язку з неявкою представника відповідача у судове засідання, на 09.06.2015 року.

В судовому засіданні 09.06.2015 року представник позивача надав клопотання про залучення матеріалів до справи, яке було прийнято судом до свого провадження.

Представник відповідача 09.06.2015 року в судове засідання не з'явився.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2011 року між Дочірнім підприємством «Ярославь» (далі - позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манар 1» (далі - відповідач, орендар) (разом - сторони) було укладено договір оренди № О-71 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір - 1) відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти в тимчасове, платне користування нежитлові приміщення в АПК, що знаходяться на балансі орендодавця (надалі - приміщення) на умовах, визначених у даному Договорі.

Пунктами 1.2, 1.3, 1.4 передбачено, що приміщення, передані в оренду, знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 8. Площа приміщень становить: офісні приміщення-26,9 м2. Вартість приміщення на дату підписання договору, з урахуванням індексації і відновної вартості об'єкта становить 6 798 026 (Шість мільйонів сімсот дев'яносто вісім тисяч двадцять шість) гривень 55 коп.

Пунктом 1 Додаткової угоди № 1 до договору оренди - 1 орендодавець і орендар дійшли згоди продовжити строк дії договору оренди № О-71 від 01.02.2011 р. до 31.12.2013 р.

Відповідно до акту здачі-прийняття робіт № ЯР-0000240 від 30.04.2013 р. об'єкт оренди був переданий орендодавцем в платне тимчасове користування, а орендарем прийнятий. На підставі Актів від 30.09.2013 р. та від 31.12.2013 р. прийому-передачі (повернення) приміщення з оренди, орендодавець приймає, а орендар передає з тимчасового, платного користування офісні приміщення площею 18,8 м2 та 8,1 м2.

01 січня 2014 року між Дочірнім підприємством «Ярославь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манар 1» було укладено договір оренди № О-12 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір - 2) відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець зобов'язується передати, а Орендар зобов'язується прийняти в тимчасове, платне користування нежитлове приміщення, що перебуває на балансі Орендодавця та знаходиться за адресою: 04080, м. Київ вул. Новокостянтинівська, буд. 8, а саме - офісні приміщення - площею 8,1 м2.

З аналізу п.п. 1.2, 1.3 випливає, що передача в оренду об'єкта оренди оформлюється відповідним Актом приймання - передачі, що є невід'ємною частиною цього Договору як додаток №1 до Договору. Балансова вартість будівель, де знаходиться об'єкт оренди на дату підписання Договору, оцінена за згодою сторін з урахуванням індексації і відновної вартості об'єкта оренди та становить для офісного приміщення - 207314,65 (Двісті сім тисяч триста чотирнадцять) гривень 65 копійок.

Додатковою угодою б/н від 30.10.2014 р. до договору - 2, договір оренди № О-12 від 30.10.2014 р. розірвано. Відповідно до п. 3 зазначеної додаткової угоди орендар в термін до 31.12.2014 року перераховує орендодавцю заборгованість з орендної плати в сумі 24 780,00 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят гривень), в тому числі ПДВ 4 130,00 грн. (належним чином завірені копії додаткових угод містяться в матеріалах справи - додаток №40 до позовної заяви).

Позивач стверджує, що орендар не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за Договорами 1 та 2, зокрема, у визначені відповідним договором строки не здійснив сплату по орендних платежах за фактичне користування приміщеннями, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 24 780,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за неналежне виконання умов Договору.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вже було встановлено судом, 01 жовтня 2011 року між сторонами було укладено договір оренди № О-71 за п. 1.1. якого орендодавець зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти в тимчасове, платне користування нежитлові приміщення в АПК, що знаходяться на балансі орендодавця на умовах, визначених у даному Договорі. Окрім того, сторонами було укладено договір оренди № О-12 відповідно до п.п.1.1 якого Орендодавець зобов'язується передати, а Орендар зобов'язується прийняти в тимчасове, платне користування нежитлове приміщення, що перебуває на балансі Орендодавця та знаходиться за адресою: 04080, м. Київ вул. Новокостянтинівська, буд. 8, а саме - офісні приміщення - площею 8,1 м2

Відповідно до п. 2.2 Договору сторони визначили, що датою початку використання орендованого майна Орендарем є дата підписання Сторонами Акта (Актів) приймання - передачі об'єкта оренди, при умові виконання Орендарем п 3.1 Договору.

В п. 2.3. Договору зазначено, що після закінчення терміну дії цього Договору між сторонами може бути укладений договір оренди на новий період або укладається додаткова угода про пролонгацію.

Актами здачі-прийняття робіт від 28.02.2014 року по 31.10.2014 року підтверджено, що орендодавець передавав, а орендар приймав в оренду нежитлове приміщення відповідно до договору оренди-2.

Додатковою угодою б/н від 30.10.2014 р. до договору - 2, договір оренди № О-12 від 30.10.2014 р. розірвано. Відповідно до п. 3 зазначеної додаткової угоди орендар в термін до 31.12.2014 року перераховує орендодавцю заборгованість з орендної плати в сумі 24 780,00 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят гривень), в тому числі ПДВ 4 130,00 грн. (належним чином завірені копії додаткових угод містяться в матеріалах справи).

Отже, на підставі вищезазначеної Додаткової угоди б/н від 30.10.2014 р. до договору - 2 орендар визнав заборгованість перед орендодавцем за орендну плату в сумі 24 780,00 грн., в тому числі ПДВ 4 130,00 грн., що підтверджується підписом та відтиском печатки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Манар 1» Хоменка О.В.

Відповідно до абз. 4 п. 5.1 Постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 29.05.2013р., № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З аналізу додаткової угоди б/н від 30.10.2014 р. до договору - 2 та актів приймання передачі випливає, що заборгованість відповідача перед позивачем по договору - 2 складає 24 780,00 грн., що становить плату за фактичне користування житловим приміщенням за період з 28.02.2014 року по 31.10.2014 року.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до 6.3. Договору оренди-2, якщо орендар допустить прострочення під час сплати орендної плати, перерахування сум компенсацій за комунальні послуги чи оплаті додаткових угод, він зобов'язаний сплатити орендодавцю пеню у розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Нормами ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до позиції Вищого господарського суду України, викладеній в п.1.9 Постанови Пленуму від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи факт прострочення відповідачем оплати вартості отриманих за Договором послуг, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з покупця на користь продавця в межах 182 днів прострочення суми пені в розмірі 2 122,33 грн. за порушення терміну виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за Договором щодо оплати оренди, в межах заявленого періоду нарахування стягненню з Покупця, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, на користь орендодавця підлягає 183,30 грн. 3% річних та 2 122,33 грн. інфляційних втрат.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст.22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, жодного доказу на спростування доводів позивача щодо невиконання ним зобов'язань за договором або відсутності правових підстав для їх виконання суду не надав.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1 827,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Манар 1»(код ЄДРЮОФОП 33229051, адреса: 02222, м.Київ, вул.Пухівська, будинок 3), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Дочірнього підприємства «Ярославь» (ЄДРЮОФОП 30729372, адреса: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 8), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основний борг - 24780,00 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят гривень), 3% річних - 183,30 грн.(сто вісімдесят три гривні 30 копійок), інфляційні втрати - 2 122,33 грн. (дві тисячі сто двадцять дві гривні 33 копійки) та судовий збір - 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень). Видати наказ.

3. Направити копію рішення відповідачу у справі № 910/10567/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.06.2015 року.

Суддя О.С. Комарова