ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 р. Справа № 917/766/15

За позовом Виконавчого комітету Полтавської міської ради (вул. Жовтнева, буд. 36, м.Полтава, 36000)

до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "Полімер" (вул. Фрунзе, буд. 146А, м. Полтава, 36008)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області (36011, м. Полтава, вул. Гоголя, буд. 25)

про стягнення 8200,00 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Кривохижа Ю.А.

від відповідача: Василик В.П.

від третьої особи: не з"явився

Розглядається позовна заява про стягнення 8200,00 грн. збитків в зв'язку з несплатою коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 12.11.2001року відповідачем були придбані приміщення єдиним майновим комплексом, згідно угоди №56 від 23.05.2002року, кошти в розмірі 10 % від вартості кошторису реконструкції приміщень були перераховані до бюджету міста в установлені терміни. Крім того, позивач необґрунтовано посилається про залишення без реагування листа від 07.08.2014р. № 04.2-76/2/1648 з пропозицією укласти договір № 40 про пайову участь у розвитку інфраструктури, оскільки відповідачем 04.09.2014р. було надіслано на адресу позивача письмові пояснення (а.с.45-47).

В судовому засіданні 16.06.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

24.05.2002 р. розпорядженням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 395-р було надано ТОВ підприємству "Полімер" (відповідачу) дозвіл на проектування та реконструкцію придбаних останнім виробничих приміщень, що знаходяться за адресою вул. Фрунзе, 146а (а.с.47-55).

23.05.2002 р. між відповідачем та Головним управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Полтавської міської ради було укладено Угоду № 56, відповідно до умов якої відповідач зобов'язувався здійснити відрахування коштів на будівництво загальноміських об'єктів соціального та комунального призначення у розмірі 10% від вартості будівельно-монтажних робіт споруджуваного об'єкту промислового (цивільного) будівництва згідно з діючими цінами: реконструкція виробничих приміщень по вул. Фрунзе, 146а. Сума даної угоди становить 1 620,00 грн. (п. 1.1 та п. 1.2 Угоди № 56); (а.с. 58)

31.05.2002 р. відповідачем за платіжним дорученням № 635 було сплачено на рахунок Головного управління капітального будівництва виконавчого комітету Полтавської міської ради 1 620,00 грн. фінансової допомоги на розвиток інженерного забезпечення міста (а.с. 59).

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради за № 406 від 28.12.2005р. та рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради за № 325 від 18.12.2007р. відповідачу надавався дозвіл на продовження реконстру кції (а.с.60-62).

Інспекція ДАБК видала дозвіл 07.04.2010р. за № П10-10 на продовження будівельних робіт на період будівництва (а.с.63).

Згідно протоколу загальних зборів засновників ТОВ підприємство "Полімер" від 23.03.2011р. було вирішено розділити об'єкт по вул. Фрунзе 146-а, на два об'єкти з адресами: вул. Фрунзе 146-а та вул. Фрунзе 146ж (а.с.67)

Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області 02.06.2011р. за № ПТ 6 було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, подану відповідачем, стосовно будівництва адмінкорпус, виробничі приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "Полімер" вул. Фрунзе, буд.146-а, м. Полтаві (а.с.69-72).

Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області 02.06.2011р. за № ПТ 7 було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, подану відпвідачем, стосовно будівництва адмінкорпус, виробничі приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "Полімер" вул. Фрунзе, буд.146-ж, м. Полтаві (а.с.40-43).

Позивач у позові посилається на те, що про обставину здачі об'єктів в експлуатацію йому стало відомо з довідки головного державного фінансового інспектора Держфінінспекції в Полтавській області від 14.02.2014 р. (а.с.11-15).

Листом від 07.08.2014 р. № 04.2-76/2/1648 позивач звернувся до відповідача з пропозицією щодо укладання договорів № 40 про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтави від 07.08.2014 p., додавши до листа два примірники вказаного договору, що підтверджується описом вкладення до цінного листа від 07.08.2014 р., з групованим реєстром на відправлення листів (а.с.26-30).

Відповідач відповіді на вказаний лист не надав, договір не підписав.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення 8200,00 грн. збитків, завданих внаслідок несплати коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Полтави. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем в порушення вимог ч.8 ст. 36 та ч.11 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не повідомив про початок виконання будівельних робіт та в подальшому про факт прийняття в експлуатацію адміністративної будівлі Полтавську міську раду та виконавчий комітет Полтавської міської ради, такі дії призвели до недоотримання відповідних коштів до місцевого бюджету. Позивач посилається на те, що сума збитків визначена розрахунково в довідці Державної фінансової інспекції в Полтавській області від 14.02.2014р. на підставі інформації про кошторисну вартість будівництва.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди (постанова Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі №3-64гс11).

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

На позивачів покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Водночас, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані (оглядовий лист Вищого господарського суду України від 14.01.2014 №01-06/20-2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків").

В статті 11 Цивільного кодексу України закріплені законодавчі підстави виникнення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ч. 3 зазначеної статті, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Такою нормою цивільного законодавства, зокрема, є ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. № 3038-VI (що набрав чинності з дня його опублікування 12.03.2011 року). Так, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"). Частиною 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником, до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник будівництва - є фізична або юридична особа, що має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому порядку відповідну заяву. Під забудовою територій слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, будівництво об'єктів, реконструкцію існуючої забудови та територій (ст. 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Отже, зазначеними нормами права визначено суб'єкт, на якого покладено певний цивільно-правовий обов'язок та об'єкт правовідносин, який визначає юридичний факт - подію, що виражений у намірі здійснити забудову території (однієї чи декількох земельних ділянок).

Відповідно до ст. 9 Закону України № 687-XIV від 20.05.1999 р. "Про архітектурну діяльність" (із подальшими змінами та доповненнями), будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законодавством визначено різні способи будівництва, які відрізняються один від одного певними ознаками та, у свою чергу, можуть породжувати різні права та обов'язки для учасників правовідносин у сфері містобудування.

Відповідно до ст. 375 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Таким чином, замовником будівництва з наміром забудови земельної ділянки, може бути власник або користувач земельної ділянки, право на яке здобуто відповідно до вимог законодавства та підтверджується відповідними документами, передбаченими Земельного кодексу України.

Отже, з огляду на зазначені норми права вбачаться, що законодавством передбачено обов'язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування коштів пайової участі, лише суб'єктам містобудування, яким притаманні певні ознаки (тобто суб'єкт з чітко визначеними ознакам, які мають суттєве юридичне значення), а саме - власник або користувач земельної ділянки, який, у свою чергу, має намір здійснити забудову території.

Порядок забудови території визначено ст. 26 Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 р. № 109 затверджено Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються. Пунктом 25 Переліку визначено, що під час реконструкції житлових та нежитлових приміщень, без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення, містобудівні умови та обмеження не надаються.

До того ж, ч. 4 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", визначено, що реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані може бути проведено за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суб'єкт містобудування, який здійснює будівництво без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів, може взагалі не бути власником, або користувачем земельної ділянки. Таким чином, такому суб'єкту містобудування не притаманні ознаки замовника будівництва, які зазначені у частині 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - є власником реконструйованих приміщень, що знаходяться по вул. Фрунзе, 146а та 146ж.

В той же час, в даному випадку відповідачем була здійснена лише внутрішня реконструкція нежитлових приміщень, що підтверджується деклараціями про готовність об'єкта до експлуатації. При цьому, жодної реконструкції, яка б зачіпала інфраструктуру території, відповідачем не здійснювалось.

Отже, враховуючи те, що відповідачем було здійснено будівництво шляхом реконструкції об'єкту в його внутрішніх розмірах, без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів, що у свою чергу виключає наміри забудови земельної ділянки, то у нього відсутній обов'язок, передбачений статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а саме брати участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахуванні коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Виходячи з викладеного у позові, якщо замовник об'єкта будівництва здійснив забудову території та прийняв пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, а потім виконав будівельні роботи з реконструкції окремих приміщень створеного об'єкту або здійснив капітальний ремонт, такий замовник кожен раз повинен приймати пайову участь, не створюючи при цьому об'єктів будівництва, що суперечить наведеному вище.

Крім того, за загальним правилом договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Рішенням Полтавської міської ради від 18.05.2012 р. затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Полтава. У абзаці 3 розділу 4, цього Порядку, встановлено, що договір про пайову участь укладається виконавчим комітетом Полтавської міської ради та підписується особою уповноваженою, на представництво у правовідносинах з підприємствами, установами, організаціями, господарськими товариствами, суб'єктами підприємницької діяльності та вчинення правочинів від імені виконавчого комітету Полтавської міської ради - першим заступником міського правління.

Отже, з ініціативою щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтави може виступати як виконавчий комітет Полтавської міської ради, так і забудовник.

З матеріалів справи вбачається, що 07.08.2014 р. позивач надсилав на адресу відповідача лист № 04.2-76/2/1648 з пропозицією укласти, зокрема, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтава № 40 від 07.08.2014 р., копія кого залучена в додатки до даного листа. На підтвердження направлення вищезазначеного листа позивач надав копію поштового повідомлення про вручення поштового відправлення № 796, копію опису вкладення у цінний лист та копію фіскального чеку "Укрпошти" № 7582 від 07.08.2014 р. (а.с. 25-28). Проте, відповідач договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтава № 40 від 07.08.2014 р. не підписав.

Відповідно до приписів чинного законодавства України позивач мав право звернутись до суду з позовом про зобов'язання відповідача укласти вищезазначений договір. З матеріалів справи вбачається та не спростовується учасниками судового процесу, що позивачем не вжито заходів щодо укладення з відповідачем відповідного договору про пайову участь у судовому порядку. Також позивачем не надано доказів на підтвердження вжитих позивачем заходів, спрямованих на уникнення збитків.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Як зазначено у п. 3 оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 р. № 01-06/20/2014, при вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені кредитором та чи вживав кредитор заходів щодо їх відшкодування. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Також, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 р. № 3-188гс14 при вирішенні спору про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди суд повинен врахувати, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Але зобов'язання щодо відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди особою, яка здійснила реконструкцію об'єкта, ані законом, ані іншим нормативним актом не передбачена.

Отже, твердження позивача про те, що неотримання місцевим бюджетом доходів від неукладення відповідачем договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтава та несплати вказаних внесків сталося саме з вини відповідача, не відповідають дійсності та спростовуються вищевикладеним.

Крім того, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані, в разі використання зазначених приміщень.

У відповідності до ст.ст. 33, 35 ГПК України позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, довести факт причинення збитків, обґрунтувати розмір понесених збитків, вказати на причинно-наслідковий зв'язок між ними та наявність вини.

Згідно ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

За ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Полтава був затверджений рішенням двадцять другої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 18.05.2012 р., зі змінами згідно рішення від 05.09.2013р.(далі - Порядок); (а.с.29-32).

В п. 3 цього Порядку визначена формула розрахунку розміру пайової участі (внеску), в якій передбачено виключення з суми розрахунку витрат, визначених в ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

У відповідності до ст.ст. 33, 35 ГПК України позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, довести факт причинення збитків, обґрунтувати розмір понесених збитків, вказати на причинно-наслідковий зв'язок між ними та наявність вини.

Позивачем не надано належного доказу в підтвердження розміру заявлених до стягнення збитків.

В п.15 розділу декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області 02.06.2011р. за № ПТ 7, зазначена кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією в розмірі 82,1 тис. грн., в той час, як за зведеним кошторисом розрахунок вартості будівництва № 276 реконструкція виробничих приміщень ТОВ підприємство "Полімер" по вул.Фрунзе, 146 в м. Полтаві складає 23,624 тис. грн. (а.с.40-43, 55).

Інші первісні бухгалтерські документи, що підтверджують загальну кошторисну вартість будівництва об'єкта, позивачем суду не надано.

Також, позивачем не надано доказів в підтвердження суми витрат відповідача на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Крім того, у позові позивач не наводить детального розрахунку суми збитків, та не зазначає про виключення з суми збитків вказаних витрат, що передбачено ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Позивач не зазначає сум цих витрат. Не надано позивачем і доказів в підтвердження відсутності цих витрат.

В позові позивач посилається на те, що розмір збитків складається з суми пайових внесків, які відповідачем не було сплачено відповідно до умов проекту договору № 40 від 07.08.2014р. про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Полтави.

Проте, в доданому до позову додатку № 1 до проекту вказаного Договору розрахунок плати проведено виходячи з кошторисної вартості будівництва, при цьому не вказано про виключення з цієї вартості витрат на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій згідно з ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відсутні у додатку № 1 до проекту вказаного Договору й посилання на первісні документи, на підставі яких було проведено вказаний розрахунок.

Посилання позивача на те, що сума збитків визначена розрахунково в довідці Державної фінансової інспекції в Полтавській області на підставі інформації про кошторисну вартість будівництва, судом відхиляються, оскільки довідка Державної фінансової інспекції в Полтавській області від 14.02.2014р. не є первинним документом бухгалтерського обліку. У вказаній довідці відсутні посилання на первісні бухгалтерські документи відповідача, що визначають кошторисну вартість будівництва відповідача, не вказано загальної кошторисної вартості будівництва, не вказано суми, що була вирахувана у відповідності з ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно ст. 15 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкту, що ревізується. Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Позивач посилається на те, що місцевому бюджету м. Полтава в особі Полтавської міської ради було заподіяно збитки в сумі 8200,00 грн., як неодержаний прибуток (упущена вигода), на який позивач мав право розраховувати у тому разі, якби відповідач своєчасно уклав договір пайової участі у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Полтава.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Бюджетного кодексу України, місцевий бюджет відповідно до цього Кодексу, містить надходження і витрати на виконання повноважень органів влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати становлять єдиний баланс відповідного бюджету.

Однією зі складових місцевого бюджету - є бюджет розвитку, надходження якого, згідно з пунктом 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного Кодексу України, включають кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". В той же час, суд звертає увагу, що, відповідно до частини 2 статті 76 Бюджетного Кодексу України, рішенням про місцевий бюджет визначаються, зокрема : загальна сума доходів видатків та кредитування місцевого бюджету (з розподілом на загальний та спеціальний фонди); доходи місцевого бюджету за бюджетною класифікацією (у додатку до рішення).

Таким чином, вихідним при визначенні неодержаного доходу (втраченої вигоди) міського бюджету міста Полтава є планування таких доходів і відповідне їх відображення в рішеннях про місцевий бюджет.

Разом із тим, представником позивача не було надано доказів того, що одержання доходів безпосередньо від TOB "Полімер" та у визначеному позивачем розмірі було заплановане в бюджеті міста Полтава на 2011, 2012, 2013 роки, отже, твердження позивача про отримання збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) - є необґрунтованим та не підтверджується жодними доказами.

Також, позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати визначені доходи від відповідача в сумі 8200,00грн., і тільки дії (бездіяльність) відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток. Таким чином, сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин. За таких обставин, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку, ще не є підставою для його стягнення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність усіх елементів складу цивільного правопорушення в діях (бездіяльності) відповідача, отже, цивільна відповідальність відповідача у вигляді відшкодування збитків, в даному випадку, не може настати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано: 22.06.2015р.

.

Суддя Безрук Т. М.