РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/12640/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД"

про стягнення 298098,86 грн.

Суддя Гулевець О.В.

Представники сторін :

Від позивача: Кича Д.О. (дов.)

Від відповідача: Свіщ О.А. (дов.)

У судовому засіданні 09.06.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київсільелектро" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД" (відповідач) про зобов'язання ТОВ "Карт-Ойл ЛТД" поставити ПАТ "Київсільелектро" нафтопродукти за договором №1140 від 20.03.2014 року, визначені накладною №3104 від 08.08.2014 за виключенням вже поставлених та в разі відмови відповідача виконати умови договору в натурі, стягнути з нього грошові кошти за непоставлені нафтопродукти з урахуванням індексацій них втрат та 3 % відсотків річних за користування чужими коштами в сумі 298098,86 грн. (218697,61 грн. + 74565,95 грн. + 4835,31 грн.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 порушено провадження у справі № 910/12640/15, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.06.2015. також, даною ухвалою, враховуючи те, що позивачем у позові заявлені вимоги викладені альтернативно, суд зобов'язав позивача визначитись із предметом позову.

05.06.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро" надійшло клопотання про приєднання документів. До вказаного клопотання позивачем долучено заяву про уточнення предмету спору, в якій позивачем заявлено до стягнення 298098,86 грн., з яких: 218697,61 грн. - заборгованість, 74565,95 грн. - інфляційні втрати, 4835,31 грн. - 3% річних.

Заява про уточнення предмету спору прийнята судом до розгляду, а подальший розгляд справи здійснюється відповідно до вимог заявлених у даній заяві.

05.06.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД" надійшли документи по справі та відзив на позов.

Представник позивача - Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро" в судовому засіданні 09.06.2015 надав суду документи по справі та розрахунок інфляційних втрат і 3% річних, надав пояснення по суті позову, підтримав позовні вимоги в редакції заяви про уточнення предмету позову.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД" в судовому засіданні 09.06.2015 надав суду документи по справі, позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві.

В судовому засіданні 09.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

20.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД" (постачальник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Київсільелектро" (покупець, позивач) укладено договір № 1140 купівлі-продажу нафтопродуктів (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти (далі - продукція) а саме, нафтопродукти відпускних облікових картках відповідно до умов цього договору. Термін дії відпускних облікових карток-талонів становить від одного до трьох календарних місяців з моменту їх отримання покупцем.

Кількість, найменування та ціна продукції вказується в видатковій накладній, рахунку-фактурі на оплату, який видається постачальником покупцю на підставі усної заявки останнього і є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.2.).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що приймання продукції по кількості та якості провадиться покупцем відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155.

Згідно із п. 2.1. договору, умови розрахунків - передплата. Покупець зобов'язується оплатити 100 % вартості продукції, зазначеної в рахунку-фактурі на оплату, до моменту поставки продукції протягом 1 (одного) банківського дня з дати виставлення рахунку-фактури. Датою здійснення оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що підставою для здійснення оплати за продукцію, що поставляється у відповідності до даного договору, є рахунок-фактура постачальника. Перерахування коштів на підставі рахунку-фактури покупець зобов'язаний здійснити в термін, зазначений у п. 2.1. цього договору. У випадку надходження коштів на поточний рахунок постачальника після зазначеного терміну чи у випадку надходження коштів не на підставі рахунку-фактури, постачальник має право не виконувати заявку покупця на відвантаження продукції і повернути кошти покупцю.

Відповідно до п. 2.3. договору, остаточні розрахунки сторін за даним договором по кожній поставці продукції здійснюються на підставі накладної або акту прийому-передачі продукції.

Згідно із п. 2.4. договору, постачальник має право скоригувати вартість продукції після закінчення терміну дії відпускних облікових карток-талонів та провести заміну наявних у покупця, облікових карток - талонів.

Відповідно до п. 3.3. договору, поставка партії продукції вважається погодженою, а заявка покупця вважається прийнятою постачальником до виконання з дати виставлення постачальником рахунку-фактури. Обсяг заявки, прийнятий до виконання, визначається найменуванням продукції і її кількістю, зазначеними у рахунку-фактурі.

Остаточна кількість продукції, що поставляється відповідно до даного договору, визначається на підставі накладних, актів прийому-передачі продукції, дані яких служать підставою для проведення остаточних взаєморозрахунків (п. 3.4.).

Пунктом 8.1. договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2014 року.

Відповідач 05.08.2014 року виставив позивачу рахунок на оплату № 2552 на суму 220975,01 грн. наступної продукції: дизельне паливо W - 5000 л., бензин "Мустанг 92" - 3000 л.; бензин А-95 (економ) - 1000 л.; бензин А-92 - 2000 л.; дизельне пальне - 3000 л.; бензин А-95 (преміум) - 500 л.

Позивачем здійснено оплату вказаного рахунку, що підтверджується випискою по рахунку за 06.08.2014.

На виконання умов договору відповідачем поставлено та позивачем прийнято (за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей від 07.08.2014 №317) нафтопродукти кількістю 14500 л. на загальну суму 220975,01 грн., що підтверджується видатковою накладною №3104 від 08.08.2014.

Позивач зазначає, що у період з 08.08.2014 по 10.08.2014 частина талонів викрадені невідомими особами, на підтвердження чого позивачем надано витяг з ЄРДР, відповідно до якого Києво-Святошинський РВ ГУ МВС України в Київській області відкрито кримінальне провадження №0002473 за ознаками ч. 3 ст. 185, за фактом вчинення, в період часу з 08.08.2014 по 10.08.2014 невідомими особами викрадення талонів на 14500 літрів пального, чим заподіяно ПАТ "Київсільелектро" матеріального збитку на суму 220975,01 грн.

11.08.2014 позивач звернувся до відповідача з проханням заблокувати талони, що отримані позивачем 08.08.2014.

29.10.2014 позивач звернувся до відповідача з листом вих. 7-20 від 29.10.2014, в якому просив відповідача повернути вартість талонів в кількості 5500 л. на суму 83325,00 грн., термін дії яких закінчився 08.10.2014р. та надавати РВ ГУ МВС України у Київській області та позивачу інформацію про можливі спроби реалізації талонів на суму 133214,33 грн. на 8710 л. палива.

Відповідач листом вих. №15/12 від 15.12.2014 повідомив позивача про блокування талонів позивача та відсутність підстав для повернення вартості талонів в кількості 5500,00 літрів на загальну суму 83325,00 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що відповідно до умов договору та Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, покупець придбав зазначені нафтопродукти та залишив їх на відповідальному зберіганні у постачальника до моменту фактичного отримання їх по відпускних облікових картках (талонах).

Оскільки, на думку позивача, поставка нафтопродуктів відбулась частково, останній звернувся до відповідача з претензією вих. 12-35 від 18.02.2015 в якій вимагав надати можливість позивачу отримати оплачені нафтопродукти перевидавши облікові картки, у разі якщо перевидача облікових карток неможлива - повернути грошові кошти сплачені за нафтопродукти, які фактично не були поставлені. Вказана вимога відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи зазначене, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 298098,86 грн., з яких: 218697,61 грн. - заборгованість, 74565,95 грн. - інфляційні втрати, 4835,31 грн. - 3% річних (в редакції заяви про уточнення предмету позову).

Відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що у відповідності до умов договору, ризик втрати продукції переходить на позивача з дати поставки, тобто з дати передання облікових карток. Також, відповідач у відзиві зазначив, що у нього була відсутня технічна можливість здійснити блокування талонів, оскільки, відповідач є підприємством-посередником; позивачем було використано частину втрачених талонів; блокування талонів передбачає наявність списку талонів, що підлягають блокуванню; обмін талонів та повернення коштів здійснюється за наявності таких талонів, які повертаються продавцю.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1140 купівлі-продажу нафтопродуктів від 20.03.2014 року.

Позивачем, на виконання взятих на себе зобов'язань за договором, здійснено оплату виставленого відповідачем рахунку на оплату № 2552 від 05.08.2014 на суму 220975,01 грн., що підтверджується випискою по рахунку за 06.08.2014.

В свою чергу, відповідачем за поставлено та позивачем прийнято продукцію на загальну 220975,01 грн., що підтверджується видатковою накладною №3104 від 08.08.2014.

Водночас, рахунок на оплату № 2552 від 05.08.2014, видаткова накладна №3104 від 08.08.2014, довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей від 07.08.2014 №317 містять посилання на договір №119 від 22.02.2011. Проте, оскільки, сторонами зазначено, що поставка та оплата продукції здійснюється за договором № 1140 купівлі-продажу нафтопродуктів від 20.03.2014 року, матеріали справи не містять договору №119 від 22.02.2011, то спірні правовідносини між сторонами виникли саме за договором № 1140 купівлі-продажу нафтопродуктів від 20.03.2014 року.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що поставка оплаченої ним продукції вважається завершеною після фактичного її отримання позивачем по облікових картках (талонах), у зв'язку із чим, відповідач має сплатити вартість талонів, які були викрадені у позивача, на суму 218697,61 грн.

Згідно із п. 3.2. договору, відпускні облікові картки видаються покупцю постачальником після оплати останнім вартості нафтопродуктів відповідно до наданого рахунку-фактури на підставі довіреності встановленого зразка.

Як вбачається із матеріалів справи та зазначено сторонами, на підставі договору позивач отримав від відповідача попередньо оплачену продукцію у формі талонів на загальну суму 220975,01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Як встановлено п 1.1. договору, відповідач зобов'язався поставити та передати у власність нафтопродукти відпускних облікових картках, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити нафтопродукти.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що нафтопродукти постачаються постачальником шляхом заправки автомобілів покупця на АЗС постачальника після пред'явлення відпускної облікової картки.

Як встановлено судом, за умовами укладеного договору, поставка відповідачем позивачу нафтопродуктів здійснюється шляхом заправки автомобілів позивача на АЗС відповідача після пред'явлення відпускної облікової картки.

В Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 (надалі - Інструкція) наведено визначення терміну талон, відповідно до якого, це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Пунктом 10.3. вказаної Інструкції визначено порядок відпуску нафтопродуктів, відповідно до п.п. 10.3.3. якого відпуск нафтопродуктів здійснюється за талонами.

Таким чином, у відповідності до умов договору, позивачем було придбано нафтопродукти на суму 220975,01 грн. у формі облікових карток (талонів) на підставі яких має здійснюватись постачання відповідних нафтопродуктів. При цьому, для відпуску оплачених нафтопродуктів позивач має пред'явити облікові картки (талони), що підтверджують право позивача на отримання відповідних нафтопродуктів.

Як встановлено судом, відповідач, на виконання умов договору передав відповідачу відпускні облікові картки на нафтопродукти загальною вартістю 220975,01 грн., за якими мав здійснюватись відпуск нафтопродуктів.

Відповідно до п. 8.3., п. 4.2.4. договору, у разі втрати покупцем облікових карток або їх значного пошкодження, такі облікові картки не поновляються; покупець зобов'язаний забезпечити заправку автомобілів покупця після закінчення строку дії договору по відпускних облікових картках, якщо вони були оплачені покупцем, але залишилися нереалізованими.

Вищевстановлені судом обставини та умови договору свідчать, що відсутність у позивача відпускних облікових карток на нафтопродукти позбавляє можливості здійснити відпуск нафтопродуктів, які визначені у таких картках, а заправка автомобілів позивача за нереалізованими картками можлива за наявності у позивача самих облікових карток.

При цьому, сторонами погоджено, що втрачені позивачем облікові картки (талони) не поновлюються відповідачем, а відтак і не здійснюється відпуск нафтопродуктів за картками, які втрачені.

Разом з тим, як вказано самим позивачем, частина відпускних облікових карток (талонів), були викрадені у позивача невідомими особами.

Судом встановлено, що умовами договору сторони погодили, що втрачені позивачем облікові картки не поновлюються, відпуск нафтопродуктів здійснюється за наявними у позивача обліковими картками (талонами), а договір не містить положень про обов'язок відповідача здійснювати відпуск нафтопродуктів за відсутності карток у разі їх викрадення, видачу нових карток чи повернення позивачу коштів, які сплачені за нафтопродукти у такому випадку.

Водночас, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів того, що втрачені облікові картки не були реалізовані, а умовами договору не передбачено обов'язку відповідача здійснювати блокування талонів чи вести облік реалізованих позивачем талонів.

Судом, також враховані пояснення відповідача, згідно яких останній позбавлений можливості здійснити блокування талонів позивача, у зв'язку із великою кількістю АЗС на яких здійснюється відпуск нафтопродуктів, відповідач власних АЗС не має та є підприємством-покупцем і здійснює лише продаж талонів.

Судом враховано, що пунктом 5.2. договору передбачено, що ризик випадкової загибелі, псування, втрати продукції переходить на покупця з дати поставки. Однак, як було встановлено судом вище, умовами договору передбачено, що поставка продукції здійснюється шляхом заправки автомобілів позивача на АЗС після пред'явлення відпускної облікових карток, які були втрачені відповідачем, що унеможливлює здійснення відпуск нафтопродуктів.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність порушення договірних зобов'язань за договором №1140 купівлі-продажу нафтопродуктів від 20.03.2014 з боку відповідача.

Також, відповідно до наданого позивачем витягу з ЄРДР, Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області відкрито кримінальне провадження №0002473 за ознаками ч. 3 ст. 185, за фактом вчинення, в період часу з 08.08.2014 по 10.08.2014 невідомими особами викрадення талонів на 14500 літрів пального, чим заподіяно ПАТ "Київсільелектро" матеріального збитку на суму 220975,01 грн.

В листі вих. 7-20 від 29.10.2014 позивач просив відповідача повернути вартість талонів в кількості 5500 л. на суму 83325,00 грн., термін дії яких закінчився 08.10.2014р. та надавати РВ ГУ МВС України у Київській області та позивачу інформацію про можливі спроби реалізації талонів на суму 133214,33 грн. на 8710 л. палива.

Водночас, позивачем заявлено до стягнення 218697,61 грн., що становить вартість непоставлених нафтопродуктів.

Наведене свідчить, що позивачем не надано однозначних відомостей щодо дійсної кількості викрадених облікових карток, а відтак належним чином не обґрунтовано заявлену до стягнення суму заборгованості.

При цьому, наявні в матеріалах справи первинні документи не містять конкретного переліку відпускних облікових карток (талонів), а визначають лише продукцію, яка постачається відповідачем.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, судом встановлено, що відпуск нафтопродуктів здійснюється за наявними у позивача обліковими картками (талонами), умовами договору передбачено, що позивачем облікові картки не поновлюються, договором не передбачено обов'язку відповідача здійснювати відпуск нафтопродуктів за відсутності карток у разі їх викрадення, видачу нових карток чи повернення позивачу коштів, які сплачені за нафтопродукти у такому випадку, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів того, що викрадені картки не були реалізовані, а також з огляду на необґрунтованість позивачем заборгованості заявленої до стягнення, суд дійшов висновку про відсутність обов'язку у відповідача здійснити повернення позивачу оплати у розмірі 218697,61 грн., у зв'язку з чим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 218697,61 грн. відсутні, а у позові в цій частині слід відмовити.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 218697,61 грн., то вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 74565,95 грн. та 3% річних у розмірі 4835,31 грн., що є похідними, також, не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, на день розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД" про стягнення 298098,86 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД" про стягнення 298098,86 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 15.06.2015.

Суддя О.В. Гулевець