ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа № 914/532/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), за вих. №14/2-467 від 29.04.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/2034/15 від 12.05.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 23.04.2015р.

у справі № 914/532/15

за позовом: ПАТ "НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства "Стрийтеплоенерго" (надалі КП "Стрийтеплоенерго"), м. Стрий, Львівська область

про стягнення 1 540 516,60 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Мельник В.В. - представник ( довіреність №24-93 від 18.04.2014р.);

від відповідача: Панас Ю.А. - представник (довіреність № 01/957 від 25.12.2014р)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від від 23.04.2015р. у справі № 914/532/15 (суддя Ділай У.І.) відмовлено у задоволені позовних вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до КП "Стрийтеплоенерго" про стягнення 1 540 516,60 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок за поставлений у 2013р. природній газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків №446/30 від 29.09.2014р., тому підстави для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі продажу природного газу № 13/3579-ТЕ-21 від 28.12.2012р., та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що господарський суд першої інстанції не правильно витлумачив договір №446/30 про організацію взаєморозрахунків, на думку суду вказаним договором ніби-то сторонами змінено порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки. Скаржник вважає, що судом не надано належної оцінки предмету спору у даній справі, доводи позивача з цього приводу невмотивовано відхилив та не правильно послався на умови договору №446/30, яким сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 12.05.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.05.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 04.06.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю, просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 23.04.2015р. у справі № 914/532/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, тому просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

28.12.2012р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та КП "Стрийтеплоенерго" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 13/3579-ТЕ-21, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (а.с. 15-20).

Відповідно до п.п.6.1п.6 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором ( п.п.7.1 п.7 договору).

Згідно з п.п.7.2 п.7 договору купівлі -продажу природного газу, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 (про встановлення оплати за газ) цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розміру подвійної обліково ставки національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

П.п.1. п.11 договору встановлено, що останній набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договірних відносин позивач поставив протягом січня-квітня 2013р. та жовтня-грудня 2013р., а відповідач прийняв природний газ в обсязі 8 603,038 тис. куб. м. на загальну суму 11 263 097,30 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу долученими до матеріалів справи (а.с. 23-29).

Відповідач у повному обсязі сплатив основний борг на загальну суму 11 263 097,30 грн., що підтверджено довідкою про операції та довідкою про сальдо, однак, на думку позивача, платежі здійснювалися з порушенням строків виконання зобов'язання.

29.09.2014 р. Територіальним органом Казначейства в Львівській області (сторона перша), Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням Стрийської міської ради (сторона третя), відповідачем - Комунальним підприємством "Стрийтеплоенерго"(сторона четверта) та позивачем -НАК «Нафтобаз України» (сторона п»ята) підписано п'ятисторонній договір № 446/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до п.2ст.16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» (а.с.60-62).

За умовами вищезазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за спожитий природний газ перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3579-ТЕ-21 від 28.12.2012р. (п.7договору).

Сторони також погодили перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору.

Згідно з п. 4 договору про організацію взаєморозрахунків, сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 3 604 997,30 гривень для погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню. Пунктом 5 договору про організацію взаєморозрахунків визначено, що сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 3 604 997,30 гривень для погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню. Сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти у сумі 3 604 997,30 гривень для погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню (пункт 6). Згідно з п. 7 договору, сторона четверта перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 3 604 997,30 гривень, у тому числі податок на додану вартість 600 832,88 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором № 13/3579-ТЕ-21 від 28 грудня 2012 року.

За змістом п.п.2 п.10 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Відповідно до положень п. 15 договору про організацію взаєморозрахунків, сторони обумовили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Однак, позивач, керуючись умовами п.7.2. договору № 13/3579-ТЕ-21 про купівлю-продажу природного газу від 28.12.2012р., у зв'язку із порушенням покупцем умов п.6.1. цього договору, нарахував відповідачу пеню, яка згідно поданого ним розрахунку становить 582 349,05грн. Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 762 263,35 грн. інфляційних нарахувань та 195 904,20 грн. 3% річних.

Оскільки сторони в досудовому порядку згоди у спорі не досягли, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та інтересу.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору купівлі-продажу (поставки) в силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами у даній справі внаслідок прострочення відповідачем строків оплати за поставлений позивачем природний газ за договором купівлі-продажу від 29.12.2012р. № 13/3579-ТЕ-21, що використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками.

Відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форм власності, врегульовані Законом України "Про теплопостачання".

Статтею 8 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених Законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

На виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Кабінетом міністрів України була прийнята постанова від 29.01.2014 р. № 30, якою затверджено порядок та умови надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. (надалі по тесту - Постанова № 30).

Пунктом 4 Постанови № 30 визначено, що підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що КП "Стрийтеплоенерго" виконало свої зобов'язання по сплаті коштів за договором № 13/3579-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 29.12.2012р. в порядку та строки, визначені умовами договору № 446/30 від 29.09.2014 р. про організацію взаєморозрахунків, що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо, однак, на думку позивача, платежі здійснювалися з порушенням строків виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалося вище, предметом позову у даній справі є стягнення - пені у розмірі 582 349,05 грн., суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 762 263,35 грн. та 3 % річних у розмірі 195 904,20 грн., загалом 1 540 516,60 грн.

Відповідно до ст.ст.546, 549 ЦК України пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, апеляційний господарський суд вважає, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу від 29.12.2012р. Тобто, відповідно до умов договору про організацію взаєморозрахунків строк виконання зобов»язань по оплаті заборгованості за спожитий газ згідно договору купівлі-продажу природного газу від 29.12.2012р. пов»язаний з моментом перерахування територіальним органом казначейства грошових коштів з державного бюджету України. Як зазначалося вище, сума основного боргу 11 263 097,30 грн. була повністю погашена відповідачем перед позивачем після надходження коштів з державного бюджету станом на жовтень 2014 р. (а.с.31).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України ( у справі № 14/108 від 30.09.2014 року; № 14/099 від 23.09.2014 року)

Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. Договору та наслідків за порушення грошового зобов'язання, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків. Однак, договором про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання даного договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору, тобто, після 29.09.2014 року позивач, як сторона договору про організацію взаєморозрахунків, не повинен мати будь-яких претензій до відповідача по договору купівлі-продажу.

Відповідні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 року у справах №5011-1/1043-2012-42/528-2012 та №5011-35/1533-2012-19/522-2012; постанові Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі № 924/1265/13.

З урахуванням вищезазначених норм законодавства України, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав про стягнення пені у розмірі 582 349,05 грн., суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 762 263,35 грн., та 3 % річних у розмірі 195 904,20 грн., загалом 1 540 516,60 грн.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 23.04.2015р. у справі № 914/532/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.