ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.06.15р. Справа № 904/3885/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро", м. Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гетьман", с. Криничувате, Дніпропетровська область

про стягнення 197 961, 27 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Бонтлаб В.В., довіреність № б/н від 20.01.2015 року, представник;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гетьман" заборгованості у сумі 197 961,27 грн., з яких: 50511,85 грн. - основний борг, 94 457,16 грн. - дооцінка вартості неоплаченого товару, 26026,68 грн. - 36% річних, 16 863,21 грн. - пеня, 10 102,37 грн. - штраф. Судовий збір позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № ДН-49/13 від 27.08.2013 року в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у сумі 50 511,85 грн.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

Відповідач свого повноважного представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресою, зазначеною у позові, яка збігається з адресою місцезнаходження відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 08.05.2015 року (а.с. 42 - 44 том 1).

Доказом належного повідомлення відповідача про судовий розгляд справи є наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення представнику відповідача поштового відправлення (а.с. 59 том 1).

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Гетьман" суду не надало.

За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 року було порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 10.06.2015 року.

Ухвалою господарського суду від 12.05.2015 року за клопотанням позивача та відповідно до статті 74-1 Господарського процесуального кодексу України вирішено судове засідання за участю представника позивача здійснювати в режимі відеоконференції, проведення якої було доручено господарському суду м. Києва.

У судовому засіданні 10.06.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.08.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (далі - Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гетьман" (далі - Покупець, Відповідач) було укладено договір № ДН-49/13 (далі - Договір).

За умовами пункту 1.1. договору сторони передбачили, що у терміни, визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - Товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що за даним договором постачається виключно оригінальна продукція виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість ціна якої визначається додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 2.2. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках у національній валюті та визначається у залежності від виду товару (засоби захисту рослин /ЗЗР/, насіння, насіння вітчизняного виробника, міндобрива та мікродобрива). Для товару (ЗЗР, насіння та мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США.

Загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або рахунків-фактур, що зазначені у пункті 2.1. договору та які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару у порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід'ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару) /пункт 2.3. договору/.

Відповідно до пункту 3.1. договору порядок розрахунку за поставлений товар визначається у додатках до даного договору.

Згідно з пунктом 3.3. договору у тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення додатку сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу:

С = А1 / А2 х В , де С - сума належна до оплати: В - ціна товару на момент підписання додатку; А1 - (курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні) на день перерахування коштів; А2 - (курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні) на день підписання відповідного додатку. При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов'язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається з урахуванням умов частини першої цього пункту шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США на курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні на день проведення оплати.

Усі платежі за цим договором здійснюються покупцем з урахуванням пункту 3.3. договору (пункт 3.4. договору).

Товар, що був переданий покупцю у межах цього договору, тільки згідно накладних (без укладення інших додаткових угод - додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною (пункт 3.5. договору).

Відповідно до пункту 11.2. договору він набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.

На підставі договору позивачем був поставлений відповідачеві обумовлений додатковими угодами товар на загальну суму 92 434,75 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 4619 від 13.09.2013 року на суму 72 159,75 грн.;

- № 5169 від 23.10.2013 року на суму 970,00 грн.;

- № 5220 від 29.10.2013 року на суму 19 305,00 грн. (а.с. 24 - 26 том 1).

Відповідачем була здійснена часткова оплата на загальну суму 41 922,90 грн., що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 385 від 17.09.2013 року на суму 21 647,90 грн.;

- № 487 від 12.11.2013 року на суму 970,00 грн.;

- № 486 від 12.11.2013 року на суму 19 305,00 грн. (а.с. 27 - 29 том 1).

Несплата відповідачем грошових коштів у сумі 50 511,85 грн. (92 434,75 - (21 647,90 + 970,00 + 19 305,00) = 50 511,85) за поставлений товар і є причиною виникнення спору.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з умовами додаткових угод (додатків) оплата за товар, поставлений за видатковими накладними, мала бути здійснена у строк:

- за видатковою накладною № 4619 від 13.09.2013 року на суму 72 159,75 грн. - до 31.10.2013 року (відповідно до пункту 3.2. додатку № 1 від 13.09.2013 року);

- за видатковою накладною № 5169 від 23.10.2013 року на суму 970,00 грн. - до 24.10.2013 року (відповідно до додатку № 3 від 23.10.2013 року);

- за видатковою накладною № 5220 від 29.10.2013 року на суму 19 305,00 грн. - до 29.10.2013 року (відповідно до додатку № 4 від 29.10.2013 року).

Платіжним дорученням № 385 від 17.09.2013 року на суму 21 647,90 грн. відповідач частково сплатив товар за видатковою накладною № 4619 від 13.09.2013 року на суму 72159,75 грн.

Платіжним дорученням № 487 від 12.11.2013 року на суму 970,00 грн. відповідач погасив заборгованість за видатковою накладною № 5169 від 23.10.2013 року на суму 970,00 грн., а платіжним дорученням № 486 від 12.11.2013 року на суму 19 305,00 грн. погасив заборгованість за видатковою накладною № 5220 від 29.10.2013 року на суму 19 305,00 грн.

Таким чином, за умовами додатку № 1 від 13.09.2013 року строк оплати заявленого до стягнення залишку грошових коштів у сумі 50 511,85 грн. (72159,75 - 21647,90 = 50511,85) за поставлений за видатковою накладною № 4619 від 13.09.2013 року товар є таким, що настав, а відповідно до обставин у справі оплата товару за видатковими накладними № 5169 від 23.10.2013 року на суму 970,00 грн. та № 5220 від 29.10.2013 року на суму 19 305,00 грн. здійснена відповідачем з порушенням строків, вказаних у додатках № 3 від 23.10.2013 року та № 4 від 29.10.2013 року.

Жодних доказів на підтвердження сплати заборгованості у сумі 50 511,85 грн. за отриманий товар відповідач не надав, наведених у позові доводів позивача не спростував, хоча з огляду на свої процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 22, 33 Господарського процесуального кодексу України, таку можливість мав.

За вказаних обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 50 511,85 грн. є законними і обгрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом пункту 7.1.1. договору за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення, а також додатково штраф 20% від суми неоплаченого боргу.

Згідно з пунктом 7.8. договору сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється у день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України продовжується до 3 (трьох) років.

Заявлена відповідно до умов договору пеня нарахована позивачем у загальній сумі 16863,21 грн. за загальний період з 01.11.2013 року по 03.04.2015 року, а саме з 01.11.2013 року по 11.11.2013 року із заборгованості у сумі 70 786,85 грн. та за період з 13.11.2013 року по 03.04.2015 року із заборгованості у сумі 50 511,85 грн.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені порушень не встановлено.

Відповідно до умов зазначеного пункту договору позивачем заявлено до стягнення також 20% штрафу у сумі 10 102,37 грн. за прострочку сплати основного боргу у сумі 50511,85 грн.

Перевіркою правомірності розрахованого штрафу порушень не встановлено.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.7. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем зобов'язання щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань, передбачених розділом 3 цього договору, покупець відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Заявлені позивачем до стягнення 36% річних у сумі 26 026,68 грн. розраховано за загальний період з 01.11.2013 року по 03.04.2015 року, а саме з 01.11.2013 року по 11.11.2013 року із заборгованості у сумі 70 786,85 грн. та за період з 13.11.2013 року по 03.04.2015 року із заборгованості у сумі 50 511,85 грн.

За результатом перевірки розрахунку порушень не встановлено.

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 цього Кодексу встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, дооцінка вартості неоплаченого товару заявлена позивачем до стягнення з відповідача відповідно до вимог чинного законодавства та пункту 3.3. договору. Однак, під час розрахунку та визначення її величини у сумі 94 457,16 грн. позивачем допущена арифметична помилка.

Так, з урахуванням зазначених позивачем базових величин курсу гривні до долару США (на продаж) на міжбанківській валютній біржі, які є правильними та суми боргу за договором, використовуючи передбачену пунктом 3.3. договору формулу, дооцінка вартості товару фактично буде складати 93 446,92 грн. відповідно до наступного розрахунку: 23,35/8,2=2,85х50511,85 = 143 958,77 - 50511,85 = 93 446,92 грн.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у загальній сумі 196 951,03 грн., з яких: 50 511,85 грн. - основний борг, 16 863,21 грн. - пеня, 26 026,68 грн. - 36% річних, 10 102,37 грн. - штраф, 93 446,92 грн. - дооцінка вартості неоплаченого товару.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено з 1 січня 2015 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1 218 грн.; у погодинному розмірі - 7,29 грн.

З урахуванням ціни позову у сумі 197 961,27 грн. судовий збір повинен складати 3959,23 грн. (197 961,27 х 2% = 3 959,23). Загальна сума сплаченого позивачем судового збору складає 3 960,00 грн. за платіжним дорученням № 52 від 22.04.2015 року (а.с. 11 том 1).

Отже, надмірно сплачена позивачем сума судового збору складає 0,77 грн. (3 960,00 - 3959,23 = 0,77).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням викладеного, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір у сумі 0,77 грн., сплачений у складі судового збору у сумі 3 960,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 52 від 22.04.2015 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи (а.с.11 том 1).

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 3 939,02 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гетьман" (53244, Дніпропетровська область, Нікопольський район, село Криничувате, вул. Леніна, буд. 2, ідентифікаційний код 30831755) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (54000, місто Миколаїв, вул. Велика морська, буд. 143, ідентифікаційний код 35472893) основний борг у сумі 50 511,85 грн., 36% річних у сумі 26 026,68 грн., пеню у сумі 16 863,21 грн., штраф у сумі 10 102,37 грн., дооцінку вартості несплаченого товару у сумі 93446,92 грн., судовий збір у сумі 3 939,02 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (54000, місто Миколаїв, вул. Велика морська, буд. 143, ідентифікаційний код 35472893) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у сумі 0,77 грн., про що винести ухвалу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2015 року.

Суддя І.І. Колісник