РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №908/637/15-г

За позовомКомунального підприємства «Київтранспарксервіс»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Ексклюзив груп»
простягнення 4 781,80 грн.
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін від позивача: не з'явився
від відповідача:Алексікова В.В. дов. №19/05-15ЮР від 19.05.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулося до Господарського суду Запорізької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексклюзив груп» про стягнення з останнього заборгованості за Договором №1.1-163.11 від 30.12.2011 про надання в експлуатації фіксованих місць для денного паркування у розмірі 4 781,80 грн., з яких 4 320,00 грн. - основного боргу, 319,80 грн. - пені, 142,00 грн. - 3% річних, крім того просив судові витрати у розмірі 1 827,00 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.12.2011 між сторонами укладено Договір №1.1-163.11 про надання в експлуатації фіксованих місць для денного паркування, відповідно до якого позивач зобов'язувався надати відповідачеві в експлуатацію 3 (три) фіксовані місця для щоденного паркування автотранспортних засобів. У результаті неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань стосовно оплати за надані послуги в останнього виникла заборгованість у розмірі 4 320,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.02.2015 порушено провадження у справі №908/63715-г (суддя Сушко Л.М.) та призначено розгляд вказаної справи на 05.03.2015.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.03.2015 справу №908/637/15-г передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованої системи документообігу господарського суду міста Києва справу №908/637/15-г передано на розгляд судді Яковенко А.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 справу №908/637/15-г прийнято до свого провадження суддею Яковенко А.В. та розгляд справи призначено на 20.05.2015.

20.05.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просили суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 319,80 грн., 142,00 грн. - 3% річних та судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

20.05.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 20.05.2015 оголошувалася перерва до 27.05.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського суду міста Києва.

Представники позивача у судове засідання 27.05.2015 не з'явилися, проте через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва подали клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечення явки представника.

Представник відповідача у судове засідання 27.05.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні обговорювалося клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача проти задоволення заявленого клопотання заперечував, стверджуючи, що позивач не виконує свої зобов'язання щодо добросовісного користування належними йому процесуальними правами, не виявляє взаємну повагу до прав и охоронюваних законом інтересів відповідача.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю, крім того з огляду на положення ст. 28 ГПК України юридична особа не обмежена в полі представників.

Крім того, суд відповідно до ч. 1 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України обмежений строком вирішення спору.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання позивач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, відповідно до ст.ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №908/637/15-г.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 27.05.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2011 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (далі - Позивач, Сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ексклюзив груп» (далі - Відповідач, Сторона-2) укладено Договір №1.1-163.11 про надання в експлуатації фіксованих місць для денного паркування і (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Сторона-1 надає Стороні-2 право на експлуатацію 3 (трьох) фіксованих місць щоденного паркування автотранспортних засобів за адресою: Шевченківський р-н, пров. Рильського, 1-Б/20 (далі - Об'єкт).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що Сторона-1 надає Стороні-2 в експлуатацію 3 (три) фіксованих місць для паркування автотранспортних засобів за тарифом 480 грн. за одне фіксоване місце за місяць. Загальна вартість використання 3 (трьох) фіксованих місць для паркування автотранспортних засобів складає 1 440,00 (одна тисяча чотириста сорок) гривень на місяць, включаючи податок на додану вартість 20% - 240,00 грн.

Приписами п. 3.2. Договору встановлено, що розрахунок між сторонами здійснюється щомісячно шляхом попередньої оплати у розмірі 100% місячної вартості послуг не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа поточного місяця.

Згідно з п. 3.3. Договору Сторона-1 щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним надає Стороні-2 в двох примірниках Акт приймання-передачі наданих послуг. Сторона-2 зобов'язана протягом 2 (двох) календарних днів з дня отримання Акту приймання-передачі наданих послуг підписати його та повернути Стороні-1 один примірник Акту (п.3.4. Договору).

Відповідно до п. 3.5. Договору якщо на думку Сторони-2 надані Стороною-1 послуги не відповідають встановленим вимогам, то протягом 3-х робочих днів місяця, наступного за звітним, Сторона-2 повинна надати мотивовану відмову від прийняття послуг. Якщо в установлений строк Сторона-1 не одержить підписаний акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від підписання акту, послуги вважаються прийнятими з виконанням всіх умов Договору. Акт без підпису Сторони-2 вважається прийнятим за умови наявності запису «Зауваження від Сторони-2 не надійшли».

Сторони погодили, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п.3.1. цього Договору, Сторона-2 сплачує Стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати (п. 4.1. Договору).

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку Позивача, виконанням Відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг згідно Договору, у зв'язку з чим Позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 4 320,00 грн.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а відтак правовідносини сторін регулюються Главою 63 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На виконання умов Договору Позивачем надано послуги з надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування з жовтня 2013року по грудень 2013 на загальну суму 4 320,00 грн., що підтверджується:

- Актом №КП-0024875 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.10.2013;

- Актом №КП-0027285 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.11.2013;

- Актом №КП-0028575 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.12.2013.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та приписів п. 3 Додатку №1 строк виконання Відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг за Договором на момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Відповідно до письмових пояснень Позивача, останнім відповідно до п. 3.3. Договору було направлено на адресу Відповідача Акти приймання робіт (надання послуг).

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення Відповідачем Позивачеві письмових претензій стосовно якості наданих послуг протягом передбаченого п. 3.5 Договору трьохденного, що в силу цього ж пункту Договору підтверджує факт належного виконання зобов'язання Позивачем та, відповідно, їх прийняття Відповідачем.

Позивач, з метою досудового врегулювання спору, 30.01.2014 повторно звернувся до Відповідача з листом №174 від 29.01.2014 про погашення суми заборгованості, до якого було долучено Акти приймання робіт (надання послуг) та відповідні рахунки-фактури (що підтверджується фіскальним чеком №3583 від 30.01.2014 та описом вкладення у цінний лист від №540 від 30.01.2014). Однак, указаний лист залишений Відповідачем без реагування, належної відповіді, розрахунків з Позивачем станом на дату звернення до суду проведено не було.

Матеріалами справи підтверджується станом на день звернення до суду наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь Позивача, на підставі Договору, за надані послуги суми заборгованості у розмірі 4 320,00 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що станом на дату оголошення рішення у справі Відповідач сплатив основний борг у розмірі 4 320,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №1563 від 06.03.2015.

Із платіжного доручення №1563 від 06.03.2015 вбачається, що Відповідачем сплачено на рахунок Позивача грошові кошти у розмірі 4 320,00 грн. Тобто, Відповідачем оплачено частину боргу безпосередньо після порушення провадження у справі (03.02.2015).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4 320,00 грн. підлягає припиненню згідно п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки погашення боргу здійснено після порушення провадження у справі, з покладання судових витрат у цій частині на Відповідача.

Крім того, Позивачем заявлено до стягнення 319,80 грн. - пені за прострочення виконання зобов'язання та 3% річних у розмірі 142,00 грн.

З приводу стягнення штрафних санкцій та 3% річних судом зазначається наступне.

Судом встановлено, що розрахунки суми пені та 3% річних здійснені Позивачем відповідно до Договору №1.1-36.13 від 10.07.2013, який взагалі не є предметом даного судового розгляду

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій та 3% річних за договором, який не є предметом розгляду в даній справі, у зв'язку з чим позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими, недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню судом.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Провадження в справі в частині стягнення 4 320,00 грн. припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексклюзив груп» (01004, м. Київ, вул. Басейна, буд. 19, офіс 11-А; ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6; ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 650,56 грн.

3. В іншій частині у позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

6. Дата складання повного тексту рішення 15.06.2015.

Cуддя А.В.Яковенко