ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Справа № 910/27221/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддів:Кролевець О.А., Попікової О.В. (доповідач у справі)

за участю представників:
від позивача:не з'явились (про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином)
від відповідача:Андрієвська О.В. дов. № 316 від 31.03.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
на рішення та постановуГосподарського суду м.Києва від 03.02.2015р. Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2015р.
у справі№910/27221/14 Господарського суду м.Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Придніпровський ремонтно-механічний завод"
доПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
простягнення 115104,24 грн. збитків і зобов'язання вчинити дії
та за зустрічним позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
доПублічного акціонерного товариства "Придніпровський ремонтно-механічний завод"
простягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 83806,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Придніпровський ремонтно-механічний завод" (далі - ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод", виробник, завод) звернулось до Господарського суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - ПАТ "АК "Київводоканал", замовник, Компанія) про стягнення 115104,24 грн. збитків, які складаються з вартості неоплаченої продукції в розмірі 24924,24 грн. за специфікацією №3 до договору №23/4-2011 від 11.07.2011р. та вартості виконаних послуг з механічної обробки та балансування двох коліс робочого насосу в розмірі 90180 грн. 40В16М за специфікацією №4 до даного договору, а також про зобов'язання ПАТ "АК "Київводоканал" підписати та повернути ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод" акт прийому-передачі продукції №0000054 від 14.06.2012р., видаткову накладну №РМ-0216 від 14.06.2012р. та видаткову накладну №РМ-0536 від 30.12.2011р.

Заперечуючи проти первісного позову, ПАТ "АК "Київводоканал" подало зустрічний позов про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 83806,56 грн., посилаючись на те, що зазначені кошти є передоплатою, здійсненою за договором №23/4-2011 від 11.07.2011р., проте, роботи повністю не виконано і на даний час строк дії цього договору закінчився.

Рішенням господарського суду м.Києва від 03.02.2015р. (суддя Сівакова В.В.) первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "АК "Київводоканал" на користь ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод" 115104,24 грн. збитків та зобов'язано відповідача підписати і повернути позивачу акт прийому-передачі продукції №0000054 від 14.06.2012р., видаткову накладну №РМ-0216 від 14.06.2012р. та видаткову накладну №РМ-0536 від 30.12.2011р. У задоволенні вимог зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване приписами статей 11, 22, 526, 611, 623, 626, 1212 Цивільного кодексу України та статей 224, 225 Господарського кодексу України, застосовуючи які суд дійшов висновків про доведеність завдання виробнику збитків у вигляді несплачених грошових коштів за виконані роботи саме внаслідок неналежного (часткового) виконання замовником договірних зобов'язань з прийняття і оплати виготовленої продукції та наданих послуг, а також про недоведеність безпідставного набуття заводом грошових коштів у сумі 83806,56 грн., оскільки останні були перераховані замовником на виконання умов договору №23/4-2011 від 11.07.2011р., тобто отримані виробником на відповідній правовій підставі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2015р. (головуючий суддя Авдеєв П.В., судді Яковлєв М.Л., Куксов В.В.) рішення скасовано в частині задоволення вимог первісного позову про зобов'язання ПАТ "АК "Київводоканал" підписати та повернути ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод" акт прийому-передачі продукції №0000054 від 14.06.2012р., видаткову накладну №РМ-0216 від 14.06.2012р. та видаткову накладну №РМ-0536 від 30.12.2011р., з прийняттям нового рішення про відмову в цій частині первісного позову. В решті рішення залишено в силі.

Постанова апеляційної інстанції обґрунтована положеннями статей 15,16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, з урахуванням яких суд дійшов висновку про те, що чинним законодавством не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав, як зобов'язання сторони договору до підписання акта приймання-передачі та видаткової накладної, а також відсутній механізм виконання відповідного судового рішення.

Не погодившись з рішенням першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, відповідач за первісним позовом звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати рішення та постанову в частині задоволення вимог первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема приписів статей 22, 526, 623, 1212 Цивільного кодексу України, статей 142, 225 Господарського кодексу України та статей 43, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України. При цьому скаржник наголошує на недоведеності завдання позивачу 90180 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди (неоплачених послуг з механічної обробки та балансування двох коліс робочого насосу) та недоведеності обставин направлення виробником на адресу замовника і отримання останнім листів від 21.06.2012 та від 06.08.2012, а також на тому, що чинним законодавством не передбачено такого виду збитків, як стягнення вартості неоплаченої продукції за договором. На думку заявника, суди попередніх інстанцій, не дослідивши довіреність ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод" від 25.06.2012 №566-03/4 на представництво Гоголевим О.Я. інтересів заводу при складанні акта рекламації з ПАТ "АК "Київводоканал", дійшли помилкового висновку як про відсутність направлення останнім повідомлення виробнику про виявлення дефектів товару, поставленого за договором, так і про відсутність представника позивача при складанні акта рекламації. Крім того, вважаючи закінчення 31.12.2012р. строку дії договору ознакою безпідставності набуття чужих грошових коштів, скаржник вказує на те, що підстава для одержання виробником від замовника коштів в розмірі 83806,56 грн. відпала.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника ПАТ "АК "Київводоканал", перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 11.07.2011р. між ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод", як виробником, та ПАТ "АК Київводоканал", як замовником, був укладений договір №23/4-2011 (37/05/14-11) (далі - договір), за умовами якого виробник зобов'язався виготовити, скомплектувати та поставити замовнику продукцію, відповідно до Специфікацій до договору (додатки до договору №№1-4), що є його невід'ємною частиною, а замовник зобов'язався прийняти та сплатити вироби у встановлені договором строки.

У відповідності до умов договору та Специфікації №1 виробник зобов'язувався розробити конструкторську документацію на робоче колесо насосу 40В16М, а замовник зобов'язувався здійснити 100% передоплату. Вартість документації становить 30000 грн.

Згідно зі Специфікацією №2 виробник зобов'язався виготовити модельну оснастку у відповідності з конструкторською документацією на робоче колесо насосу 40В16М, вартість якої становить 25650 грн.

Платіжним дорученням №1764 від 13.07.2011р. замовник перерахував на рахунок виробника кошти в розмірі 45000 грн. з призначенням платежу "за виконання робіт згідно дог. №37/05/14-11".

Факт прийняття конструкторської документації замовником підтверджується актом здачі-прийняття робіт №РМ-0000110 від 26.08.2011р., а виготовлення модельної оснастки - видатковою накладною №РМ-0536 від 30.12.2011р.

Згідно зі Специфікацією №3 вартість двох коліс насосу 40В16М становить 83080,80 грн., а Специфікацією №4 сторони передбачили надання виробником послуг з механічної обробки та балансування двох коліс насосу 40В16М вартістю 90180 грн.

В подальшому, замовник платіжним дорученням №2257 від 06.09.2011р. перерахував на рахунок виробника кошти в розмірі 68806,56 грн.

Судами встановлено, що виробник перераховані замовником грошові кошти у загальній сумі 83806,56 грн. зарахував наступним чином: 30000 грн. - за розробку конструкторської документації на робоче колесо насосу 40В16М (Специфікація - додаток №1 до договору); 25650 грн. за виготовлення модельної оснастки на робоче колесо насосу 40В16М (Специфікація - додаток №2 до договору); 58156,56 грн., що становить 70% від суми вартості двох коліс насосу 40В16М (Специфікація - додаток №3 до договору).

За твердженням виробника, останній виготовив для замовника два колеса насосу 40В16М загальною вартістю 83080,80 грн. і здійснив механічну обробку та балансування двох коліс насосу 40В16М вартістю 90180 грн.

14.06.2012р. одне колесо насосу 40В16М було доставлено замовнику перевізником - ПП "Реджина", що підтверджується товарно-транспортною накладною №ТТН-0216.

21.06.2012р. виробник направив замовнику лист №553-03/1 про готовність відвантаження другого колеса.

06.08.2012р. на адресу замовника був направлений лист №721-01/8 про прийняття другого колеса, проведення повного розрахунку за договором згідно зі специфікаціями - додаток №3 і додаток №4. Замовник вказаний лист залишив без відповіді.

12.11.2013р. замовнику була надіслана претензія ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод" №953-01/8 про стягнення збитків, завданих в результаті неналежного виконання зобов'язань за договором №23/4-2011 від 11.07.2011р., про зобов'язання підписати акт виконаних робіт та повернення товарно-супровідних документів за договором, яка також була залишена без розгляду.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було з'ясовано, що замовник одержав одне робоче колесо насосу 40В16М, проте вважає його таким, що не відповідає кресленням та зразку робочого колеса, наданих на початку виконання робіт. Тобто замовник зазначає про поставку йому одного робочого колеса насосу 40В16М неналежної якості, що, на його думку, є порушенням умов договору зі сторони виробника та, як наслідок, не породжує у нього обов'язку з оплати неякісного товару. Друге робоче колесо насосу 40В16М замовник не отримував.

Згідно п.п.6.1,6.2 договору сторони погодили, що приймання-передача виробів по кількості та якості проводиться у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення по кількості, Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженими Держарбітражем в 1965-1966рр.

Зазначеними чинними Інструкціями передбачається складання актів продукції по кількості та якості який має бути підписаний всіма особами, що приймали участь прийнятті продукції. При цьому особа, яка незгодна зі змістом акту зобов'язана підписати акт з зауваженнями про не згоду та викласти свої зауваження.

Умовами п.5.2 договору передбачено право замовника здійснювати повну перевірку виробів на якість та комплектність в момент приймання-передачі виробів та в присутності представників виробника.

Пунктом 5.3 договору визначено, що претензії по недолікам в частині комплектності або якості поставлених виробів пред'являються замовником не пізніше 45 днів з моменту поставки виробу з обов'язковим додаванням рекламаційного акту. Рекламаційний акт складається з обов'язковою участю представника виробника або осіб уповноважених виробником для такої цілі.

В матеріалах справи наявний акт рекламації без номеру та дати, який складений та підписаний в односторонньому порядку комісією за участю представників ПАТ "АК "Київводоканал". В цьому акті зазначено, що за наслідками обстеження робочого колеса до насосного агрегату марки 40В16М встановлено виявлено дефект: невідповідність геометричних розмірів виготовленого робочого колеса зразку та представленим кресленням суттєво змінило конструкцію нижнього диску колеса. В поданому акті також зазначено, що представник ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод" від підпису вказаного акту відмовився. Даний акт не містить зауважень представника виробника.

Проте замовником не подано жодних доказів на підтвердження того, що згаданий акт рекламації без номеру та дати було складено в присутності представника виробника та акт був наданий виробнику на підпис чи надісланий йому, в зв'язку з чим, цей акт, з огляду на п.5.3 договору, мотивовано відхилений апеляційним судом як неналежний доказ поставки замовнику неякісної продукції за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо відшкодування збитків, завданих виробнику замовником у зв'язку з неповною оплатою останнім вартості виготовлених двох робочих коліс насосу 40В16М (реальні збитки в сумі 24924,24 грн.) та вартості виконаних заводом та не прийнятих замовником послуг з механічної обробки та балансування двох коліс насосу 40В16М (упущена вигода в сумі 90180 грн.). Таким чином, заявлену до стягнення загальну суму збитків, понесених виробником внаслідок неналежного (часткового) виконання замовником зобов'язань за договором №23/4-2011 від 11.07.2011р., визначено позивачем у 115104,24 грн.

Викладене не заперечується заявником у поданій касаційній скарзі.

Згідно приписів ч.ч.1,2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 та ч.1 статті 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно вимог ч.ч.1,2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки у вигляді невиконання чи неналежного виконання зобов'язання за договором; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою порушника умов договору та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою сторони договору та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення зобов'язання за договором є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, а скаржником не спростовано факт завдання ним виробнику реальних збитків в сумі 24924,24 грн. у зв'язку з частковою оплатою замовником вартості двох робочих коліс насосу 40В16М, виготовлених за договором №23/4-2011 від 11.07.2011р., та неодержаних доходів (упущеної вигоди) у сумі 90180 грн., що становлять вартість виконаних заводом та не прийнятих замовником послуг з механічної обробки та балансування двох коліс насосу 40В16М. При цьому позивачем доведено існування безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між неналежним виконанням замовником договірних зобов'язань та понесеними позивачем збитками в спірній сумі, а вина відповідача у порушенні умов зазначеного договору останнім не спростована.

Зважаючи на викладене та враховуючи приписи статті 22 Цивільного кодексу України і статті 224 Господарського кодексу України, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що чинним законодавством не передбачено такого виду збитків, як стягнення вартості неоплаченої продукції за договором, оскільки, по-перше, реальні збитки у вигляді вартості неоплаченої продукції заявлено виробником до стягнення у зв'язку з ухиленням покупця від прийняття продукції (друге робоче колесо насосу 40В16М) та підписання видаткової накладної та акта здачі-прийняття робіт (послуг).

По-друге, в розумінні ч.2 статті 224 Господарського кодексу України збитки у розмірі 24924,24 грн. по суті є витратами заводу-виробника (управненої сторони) на виготовлення продукції на замовлення ПАТ "АК "Київводоканал", а норма ч.1 статті 225 цього Кодексу, на яку помилково послався скаржник в обґрунтування своїх заперечень, визначає лише склад збитків у сфері господарювання, але не містить вичерпного переліку видів збитків.

За відсутності підписаних замовником первинних документів (видаткова накладна, акт здачі-прийняття робіт), за наявності яких виробник мав би підстави вимагати стягнення заборгованості за договором, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення збитків, і відповідно обрав належний спосіб захисту своїх порушених прав.

Касаційна інстанція визнає безпідставним посилання заявника на порушення судами статті 83 Господарського процесуального кодексу України внаслідок виходу за межі позовних вимог, оскільки з матеріалів справи не вбачається розгляд судом першої інстанції позовних вимог про стягнення заборгованості за договором №23/4-2011 від 11.07.2011р. замість заявлених первісних позовних вимог про відшкодування збитків.

Згідно з ч.4 статті 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суди попередніх інстанцій при вирішенні даного спору також врахували те, що належними доказами вжиття кредитором (позивачем) заходів щодо одержання упущеної вигоди у сумі 90180 грн. (вартість виконаних заводом та не прийнятих замовником послуг з механічної обробки та балансування двох коліс насосу 40В16М) є підписана сторонами специфікація №4, яка є невід'ємною частиною договору №23/4-2011 від 11.07.2011р., та направлений на адресу замовника лист ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод" №721-01/8 від 06.08.2012р. з вимогою про проведення повного розрахунку за договором згідно зі специфікаціями №3 та №4, який скаржником був залишений без реагування.

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до ч.2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З огляду на те, що предмет укладеного між сторонами договору №23/4-2011 від 11.07.2011р. охоплює виготовлення, комплектування, поставку замовнику продукції та виконання виробником інших робіт (з механічної обробки та балансування робочих коліс насосу 40В16М), цей договір є змішаним, оскільки містить елементи договорів поставки та підряду. Зокрема в частині розробки конструкторської документації, виконання робіт з виготовлення продукції виробничо-технічного призначення та її механічної обробки вказаний договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами ч.1 статті 689 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується скаржником, ним не виконано обов'язку покупця з прийняття частини виготовленої продукції (друге робоче колесо насосу 40В16М), незважаючи на листи виробника від 21.06.2012 №553-03/1 та №721-01/8 від 06.08.2012р. про її прийняття.

Крім того частиною 1 статті 678 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

При цьому касаційна інстанція враховує, що крім обґрунтовано відхиленого судами односторонньо складеного замовником акта рекламації без дати і номера, з матеріалів справи не вбачається та скаржником не доведено обставин направлення ним повідомлення виробнику про виявлення дефектів поставленого товару чи претензії щодо недоліків в частині якості поставлених виробів у 45-денний термін, встановлений пунктом 5.3 договору №23/4-2011 від 11.07.2011р.

Наявний у справі та адресований виробнику лист замовника №1059/05.09-13/2812 від 22.06.2012р., який містить повідомлення про виявлення дефекту та прохання направити представника для складання відповідного акту, правомірно відхилено судами І та апеляційної інстанцій, оскільки відповідачем не подано належних доказів на підтвердження відправки даного листа виробнику.

Відповідно до ч.ч.1,4 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза.

Як зазначено вище, судами встановлено той факт, що замовником у встановлений договором термін та спосіб не вчинено заяв про недоліки у виконаних позивачем роботах.

Колегія суддів також зазначає, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача з клопотанням про призначення судової експертизи з приводу таких недоліків.

За наведених обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідач (заявник) не довів належним чином факт поставки виробником продукції неналежної якості.

Разом з тим колегія суддів враховує, що наявні заперечення відповідача зводяться здебільшого до посилань на оцінку судом неналежних доказів (листи ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод" від 21.06.2012 №553-03/1 та від 06.08.2012 №721-01/8) та до надання переваги певним доказам (акт рекламації без дати і номера, складений без участі представника виробника, довіреність ПАТ "Придніпровський ремонтно-механічний завод" від 25.06.2012 №566-03/4, лист ПАТ "АК "Київводоканал" №1059/05.09-13/2812 від 22.06.2012р. тощо), однак, згідно імперативних вимог ч.2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні та постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Що стосується вимог зустрічного позову про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 83806,56 грн., то судами першої та апеляційної інстанцій правомірно відмовлено в їх задоволенні з огляду на наступне.

У відповідності до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз цієї статті дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договір №23/4-2011 від 11.07.2011р., а кошти, які заявник просить стягнути з виробника, отримано останнім у якості передоплати за виготовлену продукцію та роботи, які виконані за договором, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо вимоги повернути замовнику попередньо сплачені кошти у зв'язку з неналежним виконанням іншою стороною умов договору.

Касаційна інстанція враховує, що наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах зі спорів про повернення безпідставно набутих грошових коштів (постанови ВСУ від 22.01.2013 у справі №5006/18/13/2012, від 17.06.2014 у справі №13/096-12, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі №910/1913/14).

Отже, вимоги про повернення коштів на підставі вказаної статті можуть задовольнятися лише у випадку відсутності між сторонами договору або будь-якої іншої підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Натомість судами встановлено та сторонами не заперечується, що спірні кошти замовником виробнику були перераховані на виконання умов договору №23/4-2011 та в період його дії, тобто на відповідній правовій підставі, що виключає можливість повернення спірних коштів на підставі приписів статті 1212 Цивільного кодексу України та застосування вказаної статті до спірних правовідносин.

Наведеним спростовується доводи заявника про те, що з огляду на закінчення 31.12.2012р. строку дії договору №23/4-2011 від 11.07.2011р., відпали підстави для одержання виробником від замовника коштів в розмірі 83806,56 грн., та ці кошти мають бути повернуті як безпідставно набуті.

З огляду на викладене касаційна інстанція погоджується з висновком апеляційного господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення первісного позову в частині відшкодування збитків та, водночас, щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову.

Згідно приписів п.1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не спростовують висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що в силу положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

При цьому перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення в постанові, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим та апеляційним господарськими судами в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних рішення і постанови відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2015р. у справі №910/27221/14 залишити без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді: О.А. Кролевець

О.В. Попікова