ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року справа № 904/1814/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.

суддів: Науменка І.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

за участю сторін:

від позивача: Ягодзинська К.С., представник, довіреність №203 від 05.11.2014 р.,

від відповідача: Тумасов Р.Г., представник, довіреність №б/н від 01.08.2014 р., Гусак О.Л., представник, довіреність №б/н від 02.06.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2015р. у справі

за позовом публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-торговий дім "Дніпровський", м.Апостолове, Апостолівський район, Дніпропетровська область

про стягнення 168 922,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2015 р. у даній справі (суддя Ярошенко В.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Торговий Дім "Дніпровський" на користь публічного товариства «Аграрний фонд» штраф у сумі 16892, 26 грн. та 3378, 46 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Згадане рішення мотивовано посиланням на те, що відповідач здійснив всі можливі заходи щодо повернення суми передплати за товар у розмірі 337845, 20 грн., а також повністю компенсував позивачу відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 69563,06 грн. до моменту пред'явлення йому вимоги про повернення вищезазначених сум, відповідач свою сільськогосподарську діяльність до останнього часу частково здійснював на території АР Крим, у зв'язку з тимчасовою окупацією АР Крим Російською Федерацією та тимчасовим закриття пунктів пропуску АР Крим, він не мав можливості у встановлені строки та об'ємах поставити товар, а тому суд дійшов висновку за можливе на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшити розмір штрафу до 10 % від належного до стягнення.

Не погодившись з даним рішенням, публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить рішення господарського суду скасувати в частині незадоволення стягнення штрафу у сумі 152 030,34 грн. та прийняти нове рішення про задоволення позовної заяви у повному обсязі.

Скаржник вважає, що посилання суду на те, що відповідач здійснює свою діяльність на території АР Крим, жодним чином не впливало на виконання на виконання останнім зобов'язань по договору, оскільки ПАТ «Аграрний фонд» мав бути переданий урожай ячменю 3 класу, який мав бути вирощений на землях, що знаходиться в адмінмежах Дніпропетровської області Апостолівського району.

Не поставка відповідачем ячменю 3 класу позбавило ПАТ «Аграрний фонд» можливості належним чином виконувати свої завдання, а також досягати мети своєї діяльності, передбаченої статутом, що не було враховано господарським судом Дніпропетровської області при винесенні рішення від 06.04.2015 р.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що судом першої інстанції правомірно зменшено позовні вимоги позивача в частині стягнення додаткового безпідставного та необґрунтованого штрафу.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2013 р. між публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Торговий Дім "Дніпровський" (постачальник) укладено біржовий договір поставки зерна врожаю 2014 року № 1217Ф.

Пунктом 1.1 договору сторони погодили, що в порядку та на умовах договору постачальник передає покупцю у власність товар: ячмінь 3 клас (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його.

Згідно з п. 1.2 договору термін поставки: до 01 жовтня 2014 року включно.

Поставка вважається здійсненою в момент підписання акта (ів) передавання-приймання на всю кількість товару на базисі поставки відповідно до умов цього договору (п. 1.3 договору).

Додатковим договором № 1 від 09.04.2014 до біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року № 1217Ф від 03.12.2013 р. сторони узгодили викласти п. 3.1 договору в наступній редакції: «Сума попередньої оплати (Пп) за цим договором складає 70 відсотків вартості всього обсягу товару, виходячи з мінімальної інтервенційної ціни на момент укладення договору і становить 337845, 20 грн., у тому числі ПДВ 56307, 53 грн. Попередня оплата здійснюється покупцем в два етапи згідно з підпунктом 4.1 цього договору».

Пункт 4.1 договору викладено в наступній редакції: «Покупець протягом п'яти робочих днів з дня надходження на його адресу документів визначених підпунктом 2.5 цього договору перераховує на поточний рахунок постачальника першу частину попередньої оплати, яка дорівнює 50 відсотків вартості всього обсягу товару, виходячи з мінімальної інтервенційної ціни на момент укладення договору і становить 241318 грн., у тому числі ПДВ 40219, 67 грн.

Після надання постачальником актів огляду посівів сільськогосподарських культур, які підтверджують прийняття на страхування посівів після початку вегетації, покупець перераховує на поточний рахунок постачальника другу частину попередньої оплати, яка дорівнює 20 відсотків вартості всього обсягу товару, виходячи з мінімальної інтервенційної ціни на момент укладення договору і становить 96 527, 20 грн., у тому числі ПДВ 16 087, 87 грн.».

06.12.2013 р. позивач перерахував відповідачу першу частину попередньої оплати, що складає 50 % вартості товару, у розмірі 241318 грн., а 14.04.2014 р. - другу частину попередньої оплати, що складає 20 % вартості товару, у розмірі 96527, 20 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Отже, на виконання умов договору, позивач здійснив передплату товару у розмірі 337845, 20 грн., що складає 70 % вартості товару.

Відповідач, в порушення умов п. 1.2 договору, поставку зерна позивачу не здійснив.

За п. 7.5 договору, якщо постачальник, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення попередньої оплати. У разі пред'явлення покупцем вимоги про повернення попередньої оплати постачальник зобов'язаний протягом п'яти робочих днів повернути на поточний рахунок покупця попередню оплату у сумі визначеній підпунктом 3.1 цього договору та додатково сплатити на користь покупця: проценти у розмірі 24 % річних на суму попередньої оплати за кожен день користування коштами, обраховуючи від дня одержання цієї суми від покупця; штраф у розмірі п'ятдесяти відсотків від суми попередньої оплати.

21.11.2014 р. відповідач повернув позивачу передплату в сумі 337845, 20 грн., що підтверджується банківською випискою.

Крім того, згідно банківських виписок від 24.11.2014 р. та 03.12.2014 р., відповідач сплатив позивачу 24 % річних за користування грошовими коштами у сумі 69563, 06 грн.

26.12.2014 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 3405, в якій вимагав повернути суму попередньої оплати за товар, 24 % річних за кожен день користування грошовими коштами та штраф у розмірі 50 % від суми попередньої оплати, що складає 168922, 60 грн.

Згадана вимога залишена відповідачем без відповіді.

16.01.2015 р. позивач вдруге звернувся до відповідача з вимогою щодо сплати 50 % штрафу від суми попередньої оплати, що складає 168922, 60 грн.

Таким чином, відповідач повернув позивачу суму попередньої оплати та сплатив відсотки річних за користування грошовими коштами, до пред'явлення позивачем вимоги від 26.12.2014 р. № 3405.

Частиною 1 ст.193 ГПК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 ЦК кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексі, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 662 ЦК України встановлює обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Згідно ч. ч.2,3 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

В силу положень частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Враховуючи встановлені обставини справи, наведені положення законодавства, умови Договору, строк поставки товару відповідачем є таким, що настав. Доказів поставки товару на виконання умов Договору відповідач не надав.

Частиною 1 статті 199 ГК України встановлено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що повернення позивачу попередньої оплати та сплата на користь позивача 24% річних за користування грошовими коштами без отримання від позивача відповідної вимоги, як це передбачено п. 7.5. Договору, не виключають відповідальність відповідача у вигляді сплати штрафу у розмірі 50% від суми попередньої оплати, оскільки у спірних відносинах неустойка у вигляді штрафу фактично забезпечує зустрічне виконання відповідачем зобов'язання по поставці товару у встановлений Договором строк, яке відповідачем не виконане, а попередня оплата повернута позивачу.

Щодо зменшення судом першої інстанції штрафу до 10 % від належного до стягнення, колегія суддів враховує таке.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Пунктом п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 зазначено: положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Таким чином, приймаючи рішення про зменшення розміру штрафу до 10 %, господарський суд правомірно прийняв до уваги, що відповідач здійснив всі можливі заходи щодо повернення суми передплати за товар у розмірі 337845, 20 грн., а також повністю компенсував позивачу відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 69563, 06 грн. до моменту пред'явлення йому вимоги про повернення вищезазначених сум.

Крім того, судом першої інстанції правомірно прийняв до уваги винятковість випадку, а саме, те, що відповідач свою сільськогосподарську діяльність до останнього часу частково здійснював на території АР Крим, у зв'язку з тимчасовою окупацією АР Крим Російською Федерацією та тимчасовим закриття пунктів пропуску АР Крим, він не мав можливості у встановлені строки та об'ємах поставити товар.

Часткове здійснення відповідачем господарської діяльності на території АР Крим підтверджується листами № 02/06 від 02.06.2014 р. та від 03.06.2014 р., сертифікатом № 589 від 22.09.2014 р. Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Згідно довідки № 05/1 від 05.06.2015 р., наданої відповідачем суду апеляційної інстанції, кредиторська заборгованість відповідача станом на 05.06.2015 р. складає 34 180 801,53 грн., що свідчить про важке матеріальне становище відповідача.

Колегія суддів враховує, що заявлена до стягнення сума штрафу надмірно велика, матеріали справи не містять доказів, що часткове порушення строків виконання зобов'язання відповідачем завдало будь-яких збитків позивачеві, розмір заявлених штрафних санкцій не відповідає наслідкам здійсненого відповідачем правопорушення та вважає, що штраф у сумі 16 892,26 грн. є співрозмірним допущеному порушенню, і підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2015р. у справі №904/1814/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Постанова складена в повному обсязі 12.06.2015 р.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

І.О.Вечірко