ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" червня 2015 р.Справа № 916/1680/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Судді Зайцева Ю.О.

секретаря судового засідання Ошаріна Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Сидоренко А.С. (довіреність №14-100 від 18.04.2014р.);

Від відповідача : Ставничий О.О. (довіреність від 25.03.2015р.);

Від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача до відповідача Комунального підприємства "Роздільнатеплокомуненерго" про стягнення 278 007,18 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 21.04.2015р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства "Роздільнатеплокомуненерго" про стягнення 278 007,18 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.04.2015р. порушено провадження по справі № 916/1680/15 з призначенням до розгляду у відкритому судовому засіданні.

14.05.2015р. за вх. ГСОО № 2-2663/15 Комунальним підприємством "Роздільнатеплокомуненерго" надано до канцелярії суду заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83).

16.05.2015р. до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з підтверджуючими документами, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.04.2015р. було залучено до участі у справі № 916/1680/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83).

27.05.2015р. до канцелярії суду від позивача надійшли пояснення у справі.

08.06.2015р. позивачем було надано до канцелярії суду пояснення по справі.

09.02.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення, суд встановив:

30.04.2013р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (надалі - продавець) та Комунальним підприємством "Роздільнатеплокомуненерго" (надалі - покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/3447-БО-23 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ ввезенийна митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/таприродний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ),на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 432,258 тис. куб. м. (чотириста тридцять дві тисячі двісті п'ятдесят вісім куб. м.), у тому числі по місцях (тис.куб.м.): січень 83,482; лютий 60,514; березень 61,262; I кв. 205,258; квітень 28,0; травень 0; червень 0; ІІ кв. 28,0; липень 0; серпень 0; вересень 0; ІІІ кв. 0; жовтень 36,0; листопад 66,0; грудень 97,0; IV кв. 199,0.

Згідно п. 5.1. Договору, ціна (граничний рівень цін) на газ та послуги з його транспортування установлюється НКРЕ.

За приписами п.п. 6.1., 6.2. Договору, Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. При невиконанні покупцем вимог, передбачених у п. 6.1. цього договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Відповідно до п.п. 7.1., 7.2. Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобо'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

На підставі п. 9.3. Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

За приписами п.11.1. Договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання вказаного договору, позивач передав у власність відповідача протягом січня - квітня, жовтня, листопада, грудня 2013 року, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 003 744,74 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу: від 30.04.13 б/н за січень на суму 464 938,24 грн.; від 30.04.13 б/н за лютий на суму 339 663,41 грн.; від 30.04.13 б/н за березень на суму 344 236,57 грн.; від 30.04.13 б/н за квітень на суму 103 029,03 грн.; від 31.10.13 б/н за жовтень на суму 175 071,00 грн.; від 30.11.13 б/н за листопад на суму 205 144,26 грн. та від 31.12.13 б/н за грудень на суму 371 662,23 грн.

Проте, відповідач, в порушення умов Договору, зобов'язання належним чином не виконав та прострочив оплату за поставлений протягом січня - квітня, жовтня, листопада, грудня 2013 року природний газ.

У зв'язку із цим позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Роздільнатеплокомуненерго" суми інфляційних витрат у розмірі 127 996,93 грн., 3% річних у розмірі 33 830,46 грн. та пені у розмірі 116 179,79 грн.

16.05.2015р. до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з підтверджуючими документами, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений 30.04.2013р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Комунального підприємства "Роздільнатеплокомуненерго" договір купівлі-продажу природного газу № 13/3447-БО-23 є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання вказаного договору, позивач передав у власність відповідача протягом січня - квітня, жовтня, листопада, грудня 2013 року, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 003 744,74 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу: від 30.04.13 б/н за січень на суму 464 938,24 грн.; від 30.04.13 б/н за лютий на суму 339 663,41 грн.; від 30.04.13 б/н за березень на суму 344 236,57 грн.; від 30.04.13 б/н за квітень на суму 103 029,03 грн.; від 31.10.13 б/н за жовтень на суму 175 071,00 грн.; від 30.11.13 б/н за листопад на суму 205 144,26 грн. та від 31.12.13 б/н за грудень на суму 371 662,23 грн. Вказані акти підписані уповноваженими особами сторін та скріплені печатками.

Однак, відповідач, в порушення умов Договору та норм чинного законодавства, зобов'язання з оплати поставленого природного газу належним чином не виконав та як вбачається з розрахунку наданого позивачем, відповідач оплатив поставлений, протягом січня - квітня, жовтня, листопада, грудня 2013 року, природний газ з простроченням. Вказані відомості відповідачем спростовані не були.

У зв'язку із цим позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Роздільнатеплокомуненерго" суми інфляційних витрат у розмірі 127 996,93 грн., 3% річних у розмірі 33 830,46 грн. та пені у розмірі 116 179,79 грн.

Щодо вимоги позивача, про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат у розмірі 127 996,93 грн. та 3% річних у розмірі 33 830,46 грн., господарський суд зазначає наступне.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором купівлі-продажу.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунки позивача щодо суми інфляційних витрат у розмірі 127 996,93 грн. та 3% річних у розмірі 33 830,46 грн., суд вважає розрахунки позивача вірними, стягнення вищезазначених сум заборгованості з відповідача обґрунтованими, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 116 179,79 грн.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції. Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією. Відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. За грошовим зобов'язанням боржник не повинен платити відсотки за час прострочення кредитора. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. У випадках, передбачених законом, штрафні санкції за порушення господарських зобов'язань стягуються судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК України передбачає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Як було вище встановлено судом, за порушення зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачу у відповідності до приписів договору пеню в сумі 116 179,79 грн.

Відповідно до ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст.551 ЦК України, встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, суд враховує те, що з пояснень представників сторін, судом встановлено, що господарські правовідносини між позивачем та відповідачем носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла через фінансові труднощі, та оскільки, на думку суду, пеня - це фінансові санкції, спрямовані на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача встановити її в розмірі - 58 089,89 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача у загальній сумі 5 561,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32,33,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача до відповідача Комунального підприємства "Роздільнатеплокомуненерго" про стягнення 278 007,18 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Роздільнатеплокомуненерго" (67400, Одеська обл. м. Роздільна, вул. Леніна, буд. 26; ) на користь публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) суму інфляційних витрат у розмірі - 127 996 /сто двадцять сім тисяч дев'ятсот дев'яносто шість/ грн. 93 коп., 3% річних у розмірі - 33 830 /тридцять три тисячі вісімсот тридцять/ грн. 46 коп., пеню у розмірі - 58 089 /п'ятдесят вісім тисяч вісімдесят дев'ять/ грн. 89 коп. та - витрати по сплаті судового збору у розмірі - 5 561 /п'ять тисяч п'ятсот шістдесят один/ грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 15 червня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев