ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р.Справа № 916/358/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Сокол Н.В. (довіреність № 21/11-104 від 20.02.2015)

від відповідача: Шкуренко Л.В. (довіреність № б/н від 09.02.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси"

на рішення господарського суду Одеської області від " 14" квітня 2015 року, повний текст якого складено та підписано " 20" квітня 2015 року

по справі № 916/358/15-г

за позовом Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси"

до Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви

про стягнення 941 811,29 грн.

В С Т А Н О В И В :

28.01.2015 року Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" (далі по тексту - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 941 811,29 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги з посиланням на ст.525 ЦК України та ст. 277 ГК України та тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства у період з 01.10.2007 по 01.01.2015 року не сплачував послуги за спожиту теплову енергію, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 941 811,29 грн. Також позивачем зазначено, що з відповідачем не було укладено відповідний договір, у зв'язку з чим бездоговірне споживання теплової енергії не є підставою для звільнення від її оплати.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.04.2015 року по справі № 916/358/15-г (суддя Зайцев Ю.О.) позовні вимоги Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" задоволені частково. Стягнуто з Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви на користь Комунального підприємства "Теплопостачання м. Одеси" заборгованість у сумі 318 956 грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6 379 грн. 83 коп. В решті позову відмовлено.

Такий висновок суду мотивований тим, що наданими позивачем матеріалами підтверджується факт того, що відповідачем за спірний період була спожита теплова енергія, але в порушення умов договору та норм чинного законодавства за неї не розрахувався у повному обсязі, у зв'язку з чим заборгованість за надані позивачем послуги підлягають стягненню. Однак судом першої інстанції було за клопотанням відповідача застосовано строк позовної давності та за період з 01.02.2012 року по 01.01.2015 року стягнуто заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 318 985,06 грн.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, КП "Теплопостачання міста Одеси" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 941 8114,29 грн. задовольнити у повному обсязі. Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, у зв'язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Апелянт посилається на те, що на день подання апеляційної скарги підписаний відповідачем договір на постачання теплової енергії не надходив, надана представником відповідача в суді першої інстанції копія Договору № 6048 від 01.10.2007 року з додаткам до нього, не є доведеним фактом укладання відповідного договору на постачання теплової енергії у відповідності до норм чинного законодавства.

Також скаржник зазначає, що висновок місцевого господарського суду про необхідність застосування строків позовної давності є помилковим, оскільки у зв'язку із здійсненням відповідачем часткових протлат за послуги, строки позовної давності переривались.

Відповідачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу КП "Теплопостачання міста Одеси" без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим та відповідаючим матеріалам справи.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу відзив на неї, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України, апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, підтверджено в ході апеляційного провадження та не заперечувалось сторонами, позивачем - Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" на виконання ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», рішення Одеської міської ради від 05.04.2007 №1173-V «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в м. Одеса», були надані послуги по поставці, отриманню та споживанню теплової енергії.

01.10.2007 між сторонами, КП "Теплопостачання міста Одеси" (постачальник) та Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви (споживач) був укладений Договір № 6048 на постачання теплової енергії, предметом якого є те, що теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов'язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами та терміни, передбачені договором (т.1 а.с.248-250).

Розділом 3 договору передбачені права та обов'язки споживача. Так, споживач зобов'язується: додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, що визначені в додатку 1, не допускаючи їх перевищення (3.2.1); виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим договором (3.2.2). При припиненні (обмеженні) теплопостачання в зв'язку з порушенням споживачем умов договору відшкодувати витрати теплопостачальної організації по припиненню та поновленню теплопостачання у відповідності до калькуляції на проведення робіт (3.2.16).

Відповідно до п.4.2.1 Договору, теплопостачальна організація зобов'язалась забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з додатком 1. Повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації про зміну тарифів або про обмеження постачання тепла (п. 4.2.3 договору).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що облік споживання теплової енергії визначається: за показниками приладу обліку.

Згідно пунктів 6.1, 6.3., 6.5., 6.6 договору, розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів 285,39 грн. за 1 Гкал. На розрахунковий рахунок теплопостачальної організації. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця, наступного за розрахунковим. Щомісячно Споживач та Теплопостачальна організація до 15 числа після розрахункового періоду складають акт звіряння взаєморозрахунків. Згідно п. 10.1 вказаного договору останній набув чинності з 01.10.2007р. та діє до 31.12.2008р.

Припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 10.3 договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.4 договору).

Додатком 1 до договору сторони погоджено обсяги постачання теплової енергії споживачу (відповідачу) на об'єкти, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, буд.4-А, жіночий монастир. Додатком № 3 до договору сторонами узгоджено умови припинення подачі теплової енергії.

У зв'язку з встановленням споживачем приладу обліку теплової енергії, облік споживання теплової енергії останнім за період з 01.10.2007 року по 01.01.2015 року підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними обома сторонами звітами про спожиту теплову енергію за Договором № 6048 (т.1а.с.25-165).

Як вбачається з матеріалів справи, за спірний період КП "Теплопостачання міста Одеси" на оплату теплової енергії були виставлені відповідачу щомісячні, рахунки-фактури на оплату послуг (т.2 а.с.27-43).

З наявних в матеріалах справи копії виписок з банківської установи по комунальному підприємству вбачається, що відповідачем частково сплачувались за отримані від позивача послуги за Договором № 6048 (т.2 а.с.44-68). Таким чином за твердженням позивача, у зв'язку із здійсненими відповідачем частковими проплатами, заборгованість перед теплопостачальною організацією складає 941 811,29 грн.

Позивач неодноразово звертався з претензіями та вимогами до відповідача про сплату заборгованості за отриману/надану теплову енергію. В свою чергу, 18.03.2015 року відповідачем був направлений на адресу комунального підприємства лист відповідно до якого зазначено, що тяжке фінансове становища монастиря, не дозволяє йому розрахуватись у повному обсязі за отримані послуги та примусове стягнення заборгованості стане для відповідача наслідком його знищення (т.2 а.с.07).

Таким чином, у зв'язку з неспроможністю відповідача у повному обсязі розрахуватись з теплопостачальною організацією, і стало підставою для звернення КП "Теплопостачання міста Одеси" до суду з відповідним позовом.

Судова колегія частково погоджується з позовними вимогами КП "Теплопостачання міста Одеси" та вважає, що апеляційна скарга останнього підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін виходячи з наступного.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199 Господарського кодексу України визначають, що господарськими зобов'язаннями, включаючи виконання грошових зобов'язань, визначаються зобов'язання, що виникають між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, які можуть виникати безпосередньо із закону, іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність договору. При цьому, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, у встановлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, статуту, Цивільного кодексу України. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами, договорами, статутними та уставними документами. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання в разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ст.ст. 509. 510. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням з правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, статуту товариства, Закону України „Про господарські товариства", інших законодавчих актів.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (статті 525, 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Згідно до ч.6 ст.276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.277 ГК України).

Як встановлено матеріалами справи, у період з 01.10.2007 по 01.01.2015 року , КП "Теплопостачання міста Одеси" поставило, а відповідач отримав послуги з теплової енергії та розрахувався за неї частково, у зв'язку з чим за твердженням позивача як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі, заборгованість за спірний період складає 941 811,19 грн.

В свою чергу, як вірно місцевими господарським судом встановлено, послуги комунальним підприємством надавались відповідачу на підставі укладеного між сторонами Договору № 6048 від 01.10.2007 року.

На підтвердження того, що між сторонами був укладений відповідний Договір, в матеріалах справи містяться підписані обома сторонами звіти про спожиту теплову енергію за період з 01.10.2007 року по 01.01.2015 року (т.1 а.с.25-165); виставлені позивачем рахунки-фактури (т.2 а.с.28-43); виписки з банку по здійсненим проплатам відповідачем за отримані послуги (т.2 а.с.44-68).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Крім того, у період з 09.09.2010 та 01.06.2010 року сторонами до Договору № 6048 від 01.10.2007 року були підписані Додаткові угоди №№2,3, якими погоджені зміни банківських реквізитів теплопостачальної організації та п.2 угод зазначено, що інші умови Договору, які не були змінені додатковими угодами, залишаються без змін.

Таким чином, вищевикладеним спростовуються доводи скаржника про недоведеність факту укладеного між сторонами Договору на постачання теплової енергії у відповідності до вимог п.1 ст.181 ГПК України.

При цьому, жодної підстави відповідно до законодавства, яка була порушена при укладанні договору між сторонами та норми, недотримання або порушення якої призвело до порушення прав позивача, останнім суду доведено не було.

Як вбачається з матеріалів справи, в процесі позовного провадження в суді першої інстанції, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності при вирішенні даної справи про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 941 811,29 грн. за період з 01.10.2007 по 01.01.2015 року. Також відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 2007 по 2012 року. Вказана заява мотивована посиланням на положення ст.267 ЦК України, оскільки строк позовної давності відповідно до норм чинного законодавства не має перевищувати 3 роки.

Приписами статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами частини 1 статті 260 Кодексу встановлено, що для визначення строків позовної давності застосовуються правила статей 253 - 255 цього Кодексу, тобто календарний порядок обчислення цих строків, починаючи з наступного дня після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов'язано початок перебігу строку ч. 1 статті 253 Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно ст. 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 статті 260 Кодексу заборонено змінювати порядок обчислення строків позовної давності, за домовленістю сторін. Початок перебігу позовної давності встановлений приписами частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, виходячи з положень наведених норм строк позовної давності починає свій перебіг від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та закінчується у строк визначений законодавством або договором, який має бути укладений у письмовій формі та відповідати загальним вимогам до договорів, які підлягають укладанню у письмовій формі.

З наведеного вбачається, що в даному випадку строк, у межах якого позивач мав право звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором від 01.10.2007 № 6048 про стягнення основної заборгованості за спірний період, відповідно до ст.257 ЦК України, становить 3 роки.

Так, в силу наведених норм, здійснивши аналіз наявних в матеріалах справи виписок з банку по погашенню заборгованості відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що з даних відомостей не вбачається період за який здійснювалась проплата, у зв'язку, як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем не доведено, що здійснені часткові оплати відповідача зараховувались за період, на який було заявлено строк позовної давності.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про сплив позовної давності, оскільки як позивач у встановлені законом строки для захисту свого права або інтересу не звернулися з позовом.

Зазначене є підставою для часткового задоволення позовних вимог на суму 318 956,06 грн. за період з 01.02.2012 року по 01.01.2015 року

КП "Теплопостачання міста Одеси" ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх вимог, доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси"

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 14.04.2015 року по справі № 916/358/15-г відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга КП "Теплопостачання міста Одеси" - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від „14" квітня 2015 року по справі № 916/358/15-г залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „12" червня 2015 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя М.С. Петров