номер провадження справи 12/71/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2015 Справа № 908/2163/15-г

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/2163/15-г

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Юнікон", м. Дніпропетровськ

до відповідача: Державного підприємства "Донецька залізниця", м. Донецьк

про стягнення 11528,24 грн.

за участю представників:

від позивача - Круль С.О., довіреність № 7 від 25.12.2014 р.

від відповідача - не з'явився

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.05.2015 року за клопотанням представника позивача строк розгляду справи був продовжений на підставі ст. 69 ГПК України на п'ятнадцять календарних днів до 16.06.2015 року.

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство "Юнікон" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Державного підприємства "Донецька залізниця" про стягнення 11528,24 грн. за договором № Е-020015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 30.05.2013 року.

До прийняття рішення у справі, а саме 30.04.2015 року, позивач звернувся до суду, згідно ст. 22 ГПК України, із заявою про збільшення позовних вимог. Так, відповідно до вказаної заяви позивач з посиланням на приписи ст. 536 ЦК України та ч. 6 ст. 231 ГК України у зв'язку з неповерненням відповідачем грошових коштів в сумі 11528,24 грн., перерахованих за договором № Е-020015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 30.05.2013 року, нарахував останньому проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 27.06.2014 року по 30.04.2015 року в сумі 1615,38 грн. Просить стягнути з відповідача суму в розмірі 11528,24 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 1615,38 грн.

Розглянувши подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Умовами п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року визначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Однак, оскільки позивачем первісно в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами не заявлялись, тому зазначені вимоги, в т.ч. і вказана заява, не приймаються судом до розгляду, оскільки не є збільшенням позовних вимог в розумінні ст. 22 ГПК України.

19.05.2015 року на адресу суду від відповідача у справі надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що до теперішнього часу не отримав позовну заяву з додатками в порушення вимог ст. ст. 56, 57 ГПК України та у зв'язку з цим не мав можливості підготувати відзив. Просить відкласти розгляд справи та зобов'язати позивача направити копію позовної заяви з додатками на електронну адресу ДП "Донецька залізниця" - .

Вказане клопотання відповідача було задоволено судом, про що винесена ухвала від 28.05.2015 року, якою продовжений строк розгляду справи на 15 днів та відкладений розгляд справи на 05.06.2015 року о 14:00.

28.05.2015 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання, згідно з яким останній на виконання ухвали суду від 01.04.2015 року просить долучити до матеріалів справи докази перерахування відповідачу передоплати в сумі 11528,24 грн., докази направлення відповідачу претензії № 717-УДиИ/ЮрО від 17.12.2014 року та докази направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками засобами електронного зв'язку.

Разом з тим, 28.05.2015 року позивач звернувся до суду, згідно ст. 22 ГПК України, із заявою про збільшення позовних вимог. Так, відповідно до вказаної заяви позивач з посиланням на приписи ст. 625 ЦК України у зв'язку з неповерненням відповідачем грошових коштів в сумі 11528,24 грн., перерахованих за договором № Е-020015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 30.05.2013 року, нарахував останньому три проценти річних в сумі 311,74 грн. та інфляційні витрати в сумі 6165,34 грн. за період з 04.07.2014 року по 28.05.2015 року. Просить стягнути з відповідача суму в розмірі 11528,24 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 1615,38 грн., а також три проценти річних в сумі 311,74 грн. та інфляційні витрати в сумі 6165,34 грн.

За наслідками розгляду вказаної заяви позивача суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Втім, оскільки позивачем первісно в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних витрат не заявлялись, тому зазначені вимоги в т.ч. і вказана заява не приймаються судом до розгляду, оскільки не є збільшенням позовних вимог в розумінні ст. 22 ГПК України.

Безпосередньо в судовому засіданні 05.06.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги з врахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог та наполягав на їх задоволенні. Разом з тим надав суду клопотання, в якому просить долучити до матеріалів справи докази направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками засобами електронного зв'язку.

Представник відповідача в судове засідання 05.06.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Судом було здійснене відправлення ухвали про порушення провадження від 01.04.2015 та ухвал про відкладення розгляду справи від 30.04.2015 року та від 28.05.2015 року у даній справі на адресу місцезнаходження відповідача: 83062, м. Донецьк, вул. Артема, 68, однак вказані ухвали не прийняті до пересилання з огляду на відсутність приймання поштових відправлень на територію Донецької області до міст обласного значення, серед яких зазначено м. Донецьк, про що господарський суд повідомлено листом Запорізької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" № 04-16-1682 від 01.12.2014 року, який міститься в матеріалах справи. Про неприйняття до пересилання вказаних ухвал судом були складені акти від 06.04.2015 року, 30.04.2015 року та від 02.06.2015 року.

Разом з тим, з метою належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи 24.04.2015 року о 14 год. 50 хв., 05.05.2015 року о 09 год. 00 хв. та 02.06.2015 року о 16 год. 20 хв. було здійснене електронне поштове відправлення ухвал суду від 01.04.2015 року, 30.04.2015 року, 28.05.2015 року у даній справі на адресу електронної пошти Державного підприємства "Донецька залізниця", а саме: , , , , що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з журналу реєстрації вихідної кореспонденції електронною поштою. Таким чином, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Таким чином, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, а судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 30.05.2013 року між Приватним акціонерним товариством "Юнікон", далі Експедитор, та Державним підприємством "Донецька залізниця", далі Залізниця, був укладений договір № Е-020015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, далі Договір.

До вказаного Договору між сторонами були складені та підписані додаткова угода № 1 від 31.05.2013 року та додаткова угода № 2 від 26.12.2013 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору визначено, що предметом цього договору є проведення Експедитором розрахунків з Залізницею за надані нею послуги з перевезення вантажів у вагонах інвентарного парку, які не знаходяться на балансі вагонних державних компаній з ознакою «УТЛЦ», у власних (орендованих) вагонах підприємств України або у власних вагонах підприємств країн СНД і Балтії, порожніх власних (орендованих) вагонів та інші послуги Вантажовідправникам/ Вантажоодержувачам (далі - Вантажовласникам).

Згідно з п. 1.3. - 1.4. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 26.12.2013 року до Договору) цим Договором передбачаються умови оплати Експедитором вартості послуг Залізниці (оплата залізничного тарифу, плата за користування вагонами, збори за подачу і забирання вагонів і інші додаткові послуги) наданих Вантажовласникам, при здійсненні експортно-імпортних та внутрішніх перевезень вантажів, а також інших послуг по договірним тарифам. Діяльність сторін регламентується вимогами Статуту залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України (частина 1), Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, іншими нормативними документами Укрзалізниці, що відносяться до перевезень вантажів, а також чинним законодавством України. Сума по Договору складає 2880000,00 грн.

Пунктами 2.1.3., 2.1.4. Договору передбачені обов'язки Залізниці, а саме: для проведення розрахунків і обліку сплачених сум відкрити для Експедитора особовий рахунок з присвоєнням єдиного коду 9100151. Залізниця починає виконувати свої обов'язки по цьому Договору після отримання на особовий рахунок Залізниці передоплати в рахунок майбутніх перевезень на загальну суму 300 тис. грн.

Умовами п. 2.2.2. Договору передбачений обов'язок Експедитора, а саме Експедитор після укладення договору повинен до початку перевезень перерахувати на особовий рахунок Залізниці в ЄТехПД Яснувата попередню оплату в рахунок майбутніх перевезень на загальну суму 300 тис. грн.

Пунктом 2.2.6. Договору встановлено, що Експедитор зобов'язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та інші транспортні послуги на умовах цього договору шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення на поточний рахунок Залізниці з особим режимом використання в ЄТехПД Яснувата № 9 в Донецькій філії ПАТ АБ «Експрес-Банк», МФО 335838, код за .

Відповідно до п. п. 3.1. - 3.4. Договору (з врахуванням редакції додаткової угоди № 1 від 31.05.2013 року до Договору) сторони узгодили, що розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається Експедитором, виходячи із очікуваного обсягу перевезень вантажів та інших послуг на підставі діючих тарифів. Плата за перевезення списується Залізницею на підставі перевізних документів і визначається у відповідності до розділу 2, 4 Збірника тарифів з урахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею. Плата за додаткові послуги за регульованими тарифами визначається у відповідності до розділу 3 Збірника тарифів з урахуванням коефіцієнтів. Плата за додаткові послуги, які виконуються Залізницею за вільними тарифами, перелік яких надається в розділі 2 п. 32 табл. 5 Збірника тарифів, визначається згідно з затвердженими калькуляціями. За домовленістю сторін зазначається в доповненні до цього договору. Плата за користування вагонами та контейнерами, наданими на під'їзні колії, встановлюється згідно з розділом 6 Правил перевезень вантажів та визначається у відповідності до розділу 5 табл. 1, 2 Збірника тарифів. Збори за виконання інших додаткових операцій встановлюються згідно розділу 3 п. 10 Збірника тарифів. Одержані кошти Залізниця зараховує на особовий рахунок Експедитора. У разі наявності заборгованості, пені першочергово погашається заборгованість і пеня. У міру виконання перевезень та надання послуг Вантажовласникам Залізниця відображає в особовому рахунку Експедитора використання коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, на підставі відповідних документів. На вимогу сторін щомісячно проводиться звірка розрахунків між Експедитором та Залізницею, результати якої оформлюються актом. Не пізніше сьомого числа наступного за звітним місяця Залізниця надає Експедитору витяг з його особового рахунка і податкову накладну. Розмір попередньої оплати за перевезення вантажів та надані транспортні послуги у поточному місяці (сума кредитового сальдо на особовому рахунку Експедитора) визначається з урахуванням середньомісячних обсягів перевезень за календарний місяць і нормативів часу на оброблення перевізних документів та термінів проходження платежів. Сторони погоджують суму кредитового сальдо із розрахунку оплати наданих послуг за 20 діб.

Згідно з п. 7.4. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 26.12.2013 року до Договору) сторони досягли згоди термін дії Договору № Е-020015 від 30.05.2013 року пролонгувати до 31.12.2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань за договором. Кожна сторона вправі розірвати договір до закінчення терміну його дії з попереднім повідомленням іншої сторони не менш ніж за десять днів.

Так, на виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу на передбачений договором рахунок в якості передоплати грошові кошти в загальній сумі 262250,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача, а саме:

- банківською випискою від 30.05.2013 року на суму 50000,00 грн.;

- банківською випискою від 14.06.2013 року на суму 46000,00 грн.;

- банківською випискою від 19.06.2013 року на суму 19000,00 грн.;

- банківською випискою від 21.06.2013 року на суму 1000,00 грн.;

- банківською випискою від 01.07.2013 року на суму 8000,00 грн.;

- банківською випискою від 15.07.2013 року на суму 68000,00 грн.;

- банківською випискою від 12.08.2013 року на суму 7000,00 грн.;

- банківською випискою від 20.08.2013 року на суму 33000,00 грн.;

- банківською випискою від 10.10.2013 року на суму 5800,00 грн.;

- банківською випискою від 15.10.2013 року на суму 5750,00 грн.;

- банківською випискою від 22.10.2013 року на суму 18700,00 грн.

Як вбачається з виписки з особового рахунку позивача, відкритого відповідачем в рамках укладеного Договору, станом на 01.12.2013 року залишок невикористаних грошових коштів, перерахованих позивачем в якості передоплати за договором, складає 11528,24 грн.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що між сторонами у справі був підписаний акт звірки взаємних розрахунків, згідно з яким сторони визнали, що станом на 01.06.2014 року за позивачем рахується сальдо в сумі 11528,24 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 20.06.2014 року звернувся до відповідача листом № 141/ТЭУ, в якому повідомив про припинення роботи в рамках договору № Е-020015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 30.05.2013 року, зазначив, що проти закриття єдиного коду платника 9100151 не заперечує, та просив повернути залишок грошових коштів в сумі 11528,24 грн. на його розрахунковий рахунок.

При цьому в матеріалах справи міститься лист відповідача № во.Н-01/3162 від 28.10.2014 року, в якому останній зазначає, що не заперечує щодо намірів позивача розірвати договірні відносини, та вказує, що договір № Е-020015 від 30.05.2013 року вважається таким, що втратив чинність.

Матеріали справи свідчать, що позивач 17.12.2014 року направив факсом відповідачу претензію-вимогу № 717-УДиИ/ЮрО, що підтверджується довідкою № 44/ТЭУ від 28.04.2015 року. У вказаній претензії позивач вимагав повернути невикористані кошти в сумі 11528,24 грн. у десятиденний термін з дати отримання даної претензії шляхом перерахування їх на поточний рахунок Приватного акціонерного товариства "Юнікон". При цьому в претензії зазначив, що звертався до відповідача листом від 11.09.2014 року, в якому повідомив про припинення дії договору № Е-020015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 30.05.2013 року та закриття коду № 9100151 до договору, на даний лист від відповідача надійшов лист від 28.10.2014 року №воН-01/316 із зазначенням в ньому про втрату чинності договору № Е-020015 від 30.05.2013 року.

Втім відповідач суму невикористаної передоплати позивачу не повернув.

Позивач з посиланням на положення ст. 1212 ЦК України звернувся до суду із позовом, предметом якого є стягнення грошових коштів в сумі 11528,24 грн., отриманих в якості передоплати за договором, які відповідач незаконно утримує, з огляду на те, що підстава, на якій вони були набуті згодом відпала у зв'язку з припиненням договору за згодою сторін.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір перевезення вантажу. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок проведення розрахунків, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 909 ЦК України та ст. ст. 180, 181, 307 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Одночасно згідно з ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Приписами ст. 651 ЦК України передбачені підстави для зміни або розірвання договору, а саме:

1) за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом;

2) за рішенням суду на вимогу однієї із сторін:

- у разі істотного порушення договору другою стороною,

- в інших випадках, встановлених договором або законом;

3) у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом.

Так, умовами п. 7.4. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 26.12.2013 року до Договору) визначений строк дії договору, а саме до 31.12.2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань за договором. При цьому у вказаному пункті договору також зазначено, що кожна сторона вправі розірвати договір до закінчення терміну його дії з попереднім повідомленням іншої сторони не менш ніж за десять днів.

Фактичні обставини справи свідчать, що позивач звертався до відповідача листом № 141/ТЭУвід 18.06.2014 року, в якому повідомляв про свій намір припинити роботу в рамках договору № Е-020015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 30.05.2013 року, та просив повернути залишок грошових коштів в сумі 11528,24 грн. на його розрахунковий рахунок. Вказаний лист був надісланий відповідачу 20.06.2014 року, що підтверджується описом вкладення від 20.06.2014 року, який міститься у справі.

В свою чергу відповідач в своєму листі № во.Н-01/3162 від 28.10.2014 року зазначив, що не заперечує щодо намірів позивача розірвати договірні відносини, та вказав, що договір № Е-020015 від 30.05.2013 року вважається таким, що втратив чинність.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сторони самостійно своїми діями узгодили розірвання договору № Е-020015 від 30.05.2013 року в порядку, передбаченому п. 7.4. Договору. Отже, вказаний договір є фактично розірваним з моменту досягнення сторонами згоди про його розірвання, а саме з дати листа відповідача - 28.10.2014 року.

Відповідно до частини другої ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Враховуючи розірвання сторонами договору за їх згодою, в порядку, передбаченому п. 7.4. договору, та у зв'язку з цим припинення зобов'язань сторін за ним, невикористана відповідачем сума передоплати в розмірі 11528,24 грн. повинна бути повернута позивачу, оскільки саме з дати розірвання договору сторонами - 28.10.2014 року відпала правова підстава утримувати спірну суму попередньої оплати.

Приписами ч. 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи розірвання договору сторонами за їх спільною згодою, припинення зобов'язань сторін за ним, наявні всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача спірної суми невикористаних коштів в розмірі 11528,24 грн., отриманих за договором в якості попередньої оплати.

Втім, відповідач суму коштів в розмірі 11528,24 грн., отриманих за договором в якості попередньої оплати, позивачу не повернув.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач довів суду факт розірвання договору за згодою сторін та наявність правових підстав для стягнення суми отриманих за договором в якості попередньої оплати відповідачем коштів в розмірі 11528,24 грн. Відповідач доказів сплати на користь позивача спірних коштів не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Юнікон" про стягнення з Державного підприємства "Донецька залізниця" грошових коштів в сумі 11528,24 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн. покладаються на відповідача у справі - Державне підприємство "Донецька залізниця", відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 05.06.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 629, 638, 639, 909, 1212 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 307 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Юнікон" до Державного підприємства "Донецька залізниця" задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця", 83062, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 68, , на користь:

- Приватного акціонерного товариства "Юнікон", 49005, м. Дніпропетровськ, вул. Олеся Гончара, буд. 28А, , грошові кошти в сумі 11528 (одинадцять тисяч п'ятсот двадцять вісім) грн. 24 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено - 10.06.2015 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.