ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа № 921/141/15-г/7

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

при секретарі судового засідання Довгополові А. О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Почаївського споживчого товариства № 33 від 08.04.2015 року (вх. № ЛАГС 01-05/1890/15 від 27.04.2015 р.)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.03.2015р.

у справі № 921/141/15-г/7 (суддя Стадник М.С.)

за позовом Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області, м. Почаїв, Кременецький район, Тернопільська область

до Почаївського споживчого товариства, м. Почаїв, Кременецький район, Тернопільська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Почаївський комбінат комунальних підприємств, м. Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області

про усунення перешкод в користуванні майном шляхом повернення майна

за участю представників сторін:

від позивача: Максимчук С.В. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: Помазанська С.І. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від третьої особи: не з'явились (належним чином повідомлені).

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв'язку із чим розгляд справи фіксується у протоколі судового засідання.

Причини відкладення розгляду справи викладені в ухвалах суду від 19.05.2015р. та від 04.06.2015р..

Третя особа участі уповноважених представників у судове засідання не забезпечувала, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення та копіями списку згрупованих рекомендованих відправлень Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.2015р. та від 05.06.2015р. (а. с. 62, 122, 129).

В судовому засіданні 17.06.2015р. представником апелянта заявлені усні клопотання про продовження строку розгляду справи і відкладення її розгляду, оскільки на думку представника апелянта недостатньо обґрунтовані доводи апеляційної скарги і поспішно заявлено про відмову від клопотання про зупинення провадження у справі. Зміст клопотань відображено в протоколі судового засідання.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечив, зазначаючи при цьому, що у апелянта було достатньо часу для доведення своєї позиції у суді.

Суд відмовив у задоволенні клопотань: про продовження строку розгляду справи - оскільки такий ще не минув з врахуванням ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовуючи її положення щодо розгляду справи упродовж розумного строку. Щодо іншого, з врахуванням неодноразового відкладення розгляду справи, під час якого відповідач в повній мірі і формі, яку вважав застосувати, реалізував свої процесуальні права для захисту своїх прав та інтересів (в письмовій формі 04.06.2015р. ним було подано заперечення на відзив позивача; 17.06.2015р. - додаткові доводи та міркування по справі, додаткове заперечення на відзив позивача), з метою недопущення зловживання процесуальними правами і порушення строків вирішення спору, беручи до уваги, що ст. 94 ГПК України визначає зміст апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції також не знайшов підстав для його задоволення.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.03.2015 року (суддя Стадник М.С.) у справі № 921/141/15-г/7 позовні вимоги Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області до Почаївського споживчого товариства за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Почаївський комбінат комунальних підприємств задоволено. Присуджено усунути перешкоди Почаївській міській раді Кременецького району Тернопільської області в користуванні майном - 25/100 частини 5-ти поверхового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями, площею 399,9 кв.м, розташованих за адресою вул. Возз'єднання, 5, м. Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області, шляхом зобов'язання Почаївського споживчого товариства повернути майно у семиденний термін з моменту набрання рішенням законної сили. Крім того даним рішенням стягнуто із Почаївського споживчого товариства на користь Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області 1218 грн. судового збору.

Судове рішення мотивоване ст. ст. 763, 764, 785 ЦК України, ст. ст. 17, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна України», на основі встановлених обставин справи щодо наявного факту припинення дії договору оренди майна (30.12.2014р.) і заперечення наймодавця щодо поновлення договору на новий строк, судом констатовано, що об'єкт оренди використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності без будь-яких правових підстав, яким є договір оренди, тим самим чиняться перешкоди позивачу у користуванні власним майном.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, з підстав прийняття його з порушенням норм матеріального та процесуального права, Почаївське споживче товариство оскаржило таке в апеляційному порядку. Апелянт наголошує, що суд першої інстанції неправомірно прийняв рішення за відсутності в засіданні представника відповідача, яким подано, належно обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із пізнім отриманням заяви про зміну предмету позову та з метою підготовки заперечення на позов. Також відповідач наголошує, що при розгляді судом справи не звернуто увагу на те, що паралельно, у Львівському апеляційному господарському суді розглядається справа № 921/307/13-г/4 за позовом Почаївського споживчого товариства до Почаївської міської ради, третя особа: Почаївський комбінат комунальних підприємств про визнання співвласником на праві спільної часткової власності приміщення по вул. Воз'єднання, 5, м. Почаїв, яке є спірним у даній справі. Також, вважає апелянт, питання про продовження терміну дії договору оренди мало виноситись Почаївською міською на відповідній сесії, чого зроблено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач доводи апеляційної скарги заперечив з підстав її необґрунтованості та безпідставності. Зокрема, Почаївська міська рада вважає, що нею дотримано усіх вимог закону та умов договору щодо належного повідомлення орендаря про закінчення терміну дії договору та відсутності наміру продовжувати його строк, тому, вважає позивач, підстав для задоволення апеляційної скарги не має і оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Почаївський комбінат комунальних підприємств підтримав доводи позивача, про що зазначив у своєму листі (вх. № канцелярії суду № 01-04/3054/15 від 15.05.2015р.)

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивами на неї взявши до уваги, викладене представниками позивача та відповідача в судових засіданнях, оцінивши зібрані докази по справі, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.03.2015р. прийняте з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для його скасування відсутні, у зв'язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає. При цьому, колегія суддів встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

30 листопада 2004р. між Почаївською міською радою (наймодавець) та Почаївським споживчим товариством (наймач), укладено договір найму (оренди) згідно до п. 1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування (найм) 25/100 частини 5-ти поверхового житлового будинку з вбудованим нежитловим приміщенням по вулиці Возз'єднання під номером 5 в місті Почаїв Кременецького району, Тернопільської області, загальною площею - 399,9 кв. м.. Крім того, цим же положенням визначено обов'язок відповідача прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення договору повернути орендоване майно наймодавцеві в належному стані.

Відповідно до п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.8 зазначеного вище договору майно, що передається в оренду належить на праві власності Почаївській міській раді на підставі рішення виконкому Почаївської міської ради № 187 від 27.09.1989р. і зареєстрованого в Кременецькому районному бюро технічної інвентаризації 22.10.1989р. за № 3. Площа орендованого майна складає 399, 9 кв. м., його вартість становить -72 912 грн., та надається Наймачу під розміщення магазину (п.п.1.2,1.3,1.8 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання п. 4.3.2 договору оренди від 30.11.2004р. Почаївська міська рада та Почаївське споживче товариство підписали акт передавання-приймання частини будівлі від 30.11.2004р., що свідчить про передання позивачем відповідачу орендовану частину будівлі та комплекс ключів до неї від вхідних дверей та внутрішніх приміщень.

Істотними умовами договору оренди є, зокрема, термін на який укладається договір оренди (ч. 1 ст. 284 ГК України, абзац третій ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунально майна» від 10.04.1992р. № 2269-ХІІ, далі - Закон № 2269-ХІІ).

Стаття 763 ЦК України визначає, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору, строк дії договору сторонами встановлено у 5 років, при цьому, якщо наймач продовжує користуватися предметом оренди після закінчення строку договору, то за відсутності заперечення наймодавця протягом 1 місяця, договір вважається поновленим на той самий строк, який був раніше встановлений договором найму.

18 травня 2012р. сторонни уклали договір про внесення змін до договору найму від 30.11.2004р., яким продовжили строк дії останнього до 31.12.2014р. та змінили орендну плату за користування орендованим майном (з 1 319, 67 грн. на місяць до 4 798, 80 грн. на місяць).

Статтею 764 ЦК України визначено можливість вважати договір оренди майна поновленим на строк, який був раніше встановлений договором у випадку, коли останній продовжує користуватись орендованим майном, а наймодавець протягом одного місяця після закінчення строку дії договору не заперечуватиме проти цього.

Частиною 2 ст. 17 Закону N 2269-XII визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Листом №671 від 23.12.2014р. Почаївська міська рада повідомила Почаївське спожвче товариство про закінчення терміну дії договору 31.12.2014р., через закінчення строку його укладення та про обов'язок орендаря протягом 2 тижнів після закінчення терміну дії договору передати наймодавцеві орендоване майно по акту приймання-передачі. Даний лист отриманий відповідачем 24.12.2014р.

Крім того, позивачем на адресу відповідача направлено 05.01.2015р. та 21.01.2015р. відповідно рекомендовані листи №1 від 02.01.2015р. та №27 від 20.01.2015р., в яких він повідомляв останнього про припинення дії договору найму з підстав закінчення його строку дії; про про відмову у продовжені терміну дії договору; та про необхідність звільнення орендованого приміщення шляхом складання акта приймання-передачі орендованого майна.

Вищевказані листи залишені відповідачем без відповіді, орендоване приміщення ним не повернено з оренди, у зв'язку із чим позивачем подано до суду відповідний позов.

Стаття 26 Закону N 2269-XII визначає, що договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, позивачем у справі дотримано норм чинного законодавства і умов самого договору оренди щодо належного повідомлення орендаря про закінчення терміну дії договору, і обов'язок орендаря повернути об'экт з оренди.

Відповідно до ст. 785 ЦК України, яка відповідає ч. 3 ст. 27 Закону N 2269-XII у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 4.1.7 договору найму (оренди) від 30.11.2004р. визначено, що після припинення договору обов'язком відповідача є повернути орендоване майно позивачу у належному стані.

Враховуючи те, що умовами договору та нормами чинного законодавства визначений обов'язок відповідача повернути позивачу об'єкт оренди в випадку припинення строку дії договору і відмови орендодавця продовжити його, позовні вимоги позивача є підставними та обґрунтованими.

Що стосується доводів апелянта про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Частиною 2 ст. 104 ГПК України визначено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Частиною 3 цієї ж норми передбачено випадки безумовного скасування оскаржуваного рішення, якщо: 1) справу розглянуто господарським судом у незаконному складі колегії суддів; 2) справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду; 3) господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 4) рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 5) рішення прийнято не тими суддями, які входили до складу колегії, що розглядала справу; 6) рішення прийнято господарським судом з порушенням правил предметної або територіальної підсудності, крім випадків, передбачених у частині третій статті 17 цього Кодексу; 7) рішення прийнято господарським судом з порушенням правил виключної підсудності.

Зі справи вбачається, що провадження місцевим господарським судом порушено 09.02.2015р. і розгляд справи призначено на 17.03.2015р., в засідання представник відповідача не з'явився, а подав клопотання від 16.03.2015р. № 29 про відкладення розгляду справи (а. с. 32).

17 березня 2015р. судом відкладено розгляд справи на 27.03.2015р. Саме цього числа судом першої інстанції отримано від представника відповідача Козак Н.В. клопотання (а. с. 43) про відкладення розгляду справи (наявний у справі оригінал довіреності (а.с. 52)).

Таким чином, з часу порушення провадження у справі у відповідача було достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав.

Наведені вище норми процессуального закону місцевим господарським судом не порушені.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення прийняте за повного та об'єктивного дослідження усіх матеріалів та обставин справи, є законним та обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Крім того, враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України, колегія суддів вважає, що витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України, ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.03.2015р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Почаївське споживче товариство.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 22.06.2015р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.