ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 908/6344/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників:

позивача - Бережок С.І.

відповідача - Волинелас Вайдас (директор); Степанова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2365 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 04.03.15 у справі № 908/6344/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія", м. Артемівськ, Донецька область

про стягнення 5108629,41 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Запорізької облсті з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія" 2763574,66 грн. основного боргу, 1347352,15 грн. пені, 612971,26 грн. інфляційних втрат, 384731,34 грн. 3% річних та судових витрат.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 04.03.2015 р. (суддя Н.С. Кутіщева - Арнет) у справі № 908/6344/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія", м. Артемівськ, Донецька область на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 612921,26 грн. інфляційних втрат, 384731,34 грн. 3% річних, 73080,00 грн. судового збору. В частині 2763574,66 грн. провадження по справі припинено. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивоване, зокрема тим, що відповідачем в процесі розгляду справи надані докази сплати 2763574,66 грн. заборгованості, у зв'язку з чим провадження у справі в цій частині припинено на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України. В частині стягнення з відповідача на користь позивача 612921,26 грн. інфляційних втрат та 384731,34 грн. 3% річних позовні вимоги є законними та обґрунтованими. В частині стягнення пені відмовлено з посиланням на приписи Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення анти терористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", та ін.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 04.03.2015 р. в частині відмови у стягненні з відповідача 1347352,15 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 1347352,15 грн. пені в стягненні яких відмовлено, в іншій частині рішення залишити без змін, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Зокрема, обґрунтовує свої вимоги тим, що товариство позивача не є енергопостачальною компанією, а отже не підпадає під застосування Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення анти терористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" . На думку позивача господарський суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та ін.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати від 25.05.2015 р. у зв'язку з відпусткою судді Потапенко В.І. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Могилєвкіна Ю.О., судді Пушай В.І., судді Барбашової С.В.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 02.10.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія" (покупець) укладений договір № 13/4113-ТЕ-6 купівлі-продажу природного газу (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору, продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році імпортований природний газ, ввезений на митну територію України продавцем за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 (далі - газ), виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати цей природний газ на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач поставив протягом січня-квітня 2013 р., жовтня-грудня 2013 р., а відповідач прийняв природний газ в обсязі 16590,936 тис. куб. м. на загальну суму 21720853,41 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу, які долучені до матеріалів справи:

- від 28.10.2013 р. за січень 2013 р. на суму 4396293,60 грн.;

- від 28.10.2013 р. за лютий 2013 р. на суму 3572806,80 грн.;

- від 28.10.2013 р. за березень 2013 р. на суму 3737682,21 грн.;

- від 28.10.2013 р. за квітень 2013 р. на суму 941314,80 грн.;

- від 31.10.2013 р. за жовтень 2013 р. на суму 1880011,20 грн.;

- від 30.11.2013 р. за листопад 2013 р. на суму 2727063,60 грн.;

- від 31.12.2013 р. за грудень 2013 р. на суму 4465681,20 грн.

Таким чином, позивачем передано відповідачу природний газ на загальну суму 21720853,41 грн.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач перераховував на його рахунок грошові кошти в якості оплати у сумі 18957278,75 грн., але остаточну заборгованість в сумі 2763574,66 грн. не сплатив.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою у даній справі про стягнення 2763574,66 грн. основного боргу, 1347352,15 грн. пені, 612971,26 грн. інфляційних втрат та 384731,34 грн. 3% річних за прострочення платежу.

Як свідчать матеріали в процесі розгляду справи відповідачем до суду першої інстанції надані докази сплати остаточної заборгованості з основного боргу в повному обсязі.

Враховуючи викладене, в частині стягнення 2763574,66 грн. боргу провадження у справі припинено на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідачем в процесі розгляду справи надані докази сплати 2763574,66 грн. заборгованості, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 612921,26 грн. інфляційних втрат та 384731,34 грн. 3% річних позовні вимоги визнані є законними та обґрунтованими. В частині стягнення пені відмовлено з посиланням на приписи Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення анти терористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 612921,26 грн. інфляційних втрат, 384731,34 грн. 3% річних.

Правильність нарахування зазначених сум інфляційних втрат, трьох процентів річних та вірність їх розрахунку не заперечуються відповідачем.

Згідно з п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1. договору, він зобов'язався сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплати неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 1347352,15 грн. колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволення цих стягнень з тієї підстави, що ч. 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення анти терористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" встановлено мораторій на час, визначений ст. 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитеррористичної операції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Артемівськ-Енергія", згідно з ліцензією на виробництво, поставку та транспортування теплової енергії - є виробником житлово - комунальної послуги по централізованому опаленню. А також, на підставі рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради № 344 від 11.08.2010 р. є виконавцем зазначеної комунальної послуги. Місцезнаходження та район обслуговування підприємства відповідача є м. Артемівськ, Донецька область. Тобто територія проведення анти терористичної операції.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

З огляду на вищезазначене, відповідач є підприємством - виконавцем (виробником) житлово - комунальних послуг та споживачем відповідних енергетичних ресурсів, щодо яких позивач є енергопостачальником, що постачає відповідачеві зазначені енергетичні ресурси до яких відноситься і спірний природний газ.

У зв'язку з чим, судом правомірно застосовано відповідну норму щодо обмеження відповідальності відповідача.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Запорізької області від 04.03.15 у справі № 908/6344/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Запорізької області від 04.03.15 у справі № 908/6344/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 12.06.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Барбашова С.В.