ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 915/562/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: Слісаренко І.В. - дов. №1.21/1497 від 26.08.2014,

представника відповідача: Борець Ю.І. - дов.№03/1337 від 22.09.2014,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Дочірнього підприємства електричних мереж Приватного акціонерного товариства «Атомсервіс» (55001, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, Комунальна зона, 12-А),

до відповідача: Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (55001, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, вул.Дружби народів, 8),

про: стягнення 327548,59 грн., -

в с т а н о в и в:

Дочірнє підприємство електричних мереж Приватного акціонерного товариства «Атомсервіс» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами про стягнення заборгованості з Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» у сумі 327548,59 грн., з яких 143499,87 грн. пені, 168020,13 грн. збитків від інфляції та 16028,59 грн. - 3% річних.

25.05.2015 позивачем до суду подано заяву №1.21/784 від 21.05.2015 про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційні втрат на 50415,09 грн. (а.с.121).

Таким чином, остаточні позовні вимоги складаються з 143499,87 грн. пені, 218435,22 грн. збитків від інфляції та 16028,59 грн. - 3% річних.

Враховуючи, що відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України, позивач скористався своїм правом збільшити розмір позовних вимог до прийняття рішення по справі, судом розглядаються позовні вимоги викладені у заяві позивача №1.21/784 від 21.05.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача умов договору про постачання електричної енергії №1.21-04/3-2-2014/19 від 14.02.2014, а саме несвоєчасну оплату за спожиту електроенергію, що стало підставою для нарахування пені, інфляційних та 3% річних.

Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях (а.с.104, 105, 132-136, 173-176) проти позовних вимог заперечує посилаючись на наступне:

- договір №1.21-04/3-2-2014/19 від 14.02.2014 укладався між КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» та Дочірнім підприємством електричних мереж Приватного акціонерного товариства «Атомсервіс», а не Дочірнім підприємством електричних мереж Відритого акціонерного товариства «Атомсервіс», яке визначено позивачем у справі. Тому предмет спору відсутній. Крім того, оскільки позовну заяву підписано директором Приватного акціонерного товариства «Атомсервіс», то справа підлягає залишенню без розгляду на підставі п.1. ч.1 ст.81 ГПК України.

- розрахунок інфляційних втрат виконано позивачем з порушенням порядку, визначеного листом Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997;

- позивачем не надано доказів вручення відповідачу рахунків;

- відсутній акт звірки взаєморозрахунків за договором №1.21-04/3-2-2014/19 від 14.02.2014, без якого неможливо зробити висновок про строки існування заборгованості КП ТВКГ та розмір штрафних санкцій, що підлягають відшкодуванню;

- позивачем розрахунок інфляційних втрат зроблений із завищенням суми заборгованості, без врахування дати фактичного введення в дію тарифів, тобто з першого числа кожного місяця, що є недопустимим оскільки в постановах Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України тарифи на електроенергію лише встановлюються, а не вводяться у дію. Відповідно ж до Правил користування електричною енергією встановлені тарифи вводяться в дію на шостий день після повідомлення споживачів.

- при розрахунку пені використовувалася подвійна ставка НБУ. Однак, відповідно до п.4.2.1 договору повинна застосовуватися ставка 0,01% за кожний день прострочення платежу. Вказане підтверджує протоколом розбіжностей від 03.03.2014 року до договору «Про постачання електричної енергії» від 14.02.2014 №1.21-04/3-2-2014/19.

Листом №1.21/783 від 21.05.2015 (а.с.114) позивач повідомив суд про допущену при друкуванні позовної заяви технічну помилки в частині зазначення назви підприємства-позивача та просив суд вважати правильною назву - Дочірнє підприємство електричних мереж Приватного акціонерного товариства «Атомсервіс», яке є правонаступником Дочірнього підприємства електричних мереж Відкритого акціонерного товариства «Атомсервіс».

Крім того, у запереченнях на відзив відповідача №1.21/783 від 21.05.2015 (а.с.114-116) позивач вказує на те, що до позовної заяви додані акти про використану електроенергію за період з липня по грудень 2014 року, які подавав відповідач. Одночасно з поданням актів відповідно до умов договору відповідач одержував рахунки для оплати електроенергії. Пунктом 4 Порядку розрахунків (додаток до договору №1.21-04/3-2-2014 від 14.02.2014) передбачено, що споживач (відповідач) здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Враховуючи викладене строк оплати електричної енергії відповідачем не залежить від вручення рахунків. Акт звірки є документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо. До позовної заяви додані всі первинні документи бухгалтерського обліку. Також за актом звіряння взаєморозрахунків, який був сформований 25.02.2015 і підписаний обома сторонами, сума заборгованості з наростаючим підсумком станом на вказану дату становила 2107795,34 грн.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судових засіданнях 14.05.2015 та 27.05.2015 у відповідності до ст.77 ГПК України, оголошувались перерви.

У судовому засіданні 11.06.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

11.06.2015 між Дочірнім підприємством електричних мереж Приватного акціонерного товариства «Атомсервіс» (надалі позивач) та Комунальним підприємством «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (надалі відповідач) було укладено Договір про постачання електричної енергії №1.21-04/3-2-2014/19 від 14.02.2014 (надалі Договір №1.21-04/3-2-2014/19) (а.с.15-23), згідно умов якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача з дозволеною потужністю 1382 кВт, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.7.5 Договору №1.21-04/3-2-2014/19 на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов Додатка №4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» оформлюються такі документи: - акт про використану електричну енергію, - акт результатів замірів електричної потужності.

Згідно п.2.3.3 Договору №1.21-04/3-2-2014/19 оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3, №4 «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії»

Пунктами 2,3,4 додатку №3 до Договору №1.21-04/3-2-2014/19 «Порядок розрахунків» передбачено, що розрахунковий період встановлюється з 1 по 30 (31,28) число поточного місяця. (Розрахунковим періодом є календарний місяць). Першого числа кожного місяця, відповідач направляє уповноваженого представника в службу «Енергозбут» за адресою: м.Южноукраїнськ, вул.Дружби народів, 35, А, для подання акта про використану електроенергію за розрахунковий період; пред'явлення документів, що підтверджують оплату за розрахунковий період; одержання платіжних документів (рахунків) для остаточної оплати електроенергії за розрахунковий період з урахуванням проведених сальдо розрахунків, та інших платіжних документів (надбавка за компенсацію реактивної енергії, плата за перевищення договірних величин електричної енергії і потужності тощо).

На виконання умов Договору №1.21-04/3-2-2014/19, позивачем, за період з 01.07.2014 по 31.12.2014, було поставлено відповідачу електроенергію на загальну суму 3665711,25 грн., що підтверджується актами про використання електричної енергії, підписаними обома сторонами (а.с.27-32). Вказані обставини відповідачем не заперечені та не спростовані.

Згідно п.4 додатку №3 до Договору №1.21-04/3-2-2014/19, споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Виходячи з умов вказаного пункту договору, строк оплати електричної енергії відповідачем не залежить від вручення рахунків. Тим більше, що за умовами п.3 додатку №3 до Договору №1.21-04/3-2-2014/19 споживач має самостійно їх отримати у відповідній службі підприємства-позивача. Будь-яких доказів того, що на його вимогу рахунки не були надані, відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, заперечення відповідача з приводу ненадання позивачем доказів направлення йому рахунків, у зв'язку з чим неможливо визначити період існування заборгованості та, відповідно, правильність розрахунків пені, інфляційних втрат та 3% річних, судом відхиляються як безпідставні.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання за Договором №1.21-04/3-2-2014/19 відповідач виконував не належним чином. Так, згідно наданих позивачем розрахунків позовних вимог та банківських виписок за період з 04.08.2014 по 26.02.2015 (а.с.39-98) розрахунки за поставлену електричну енергію здійснювались відповідачем несвоєчасно. В той же час, станом на дату подання позову заборгованість перед позивачем погашена в повному обсязі.

Несвоєчасна оплата спожитої електроенергії стала підставою для нарахування позивачем пені, збитків від інфляції та - 3% річних та звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

1. Клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п.1. ч.1 ст.81 ГПК України задоволенню не підлягає, оскільки зазначення у вступній частині позовної заяви назви підприємства-позивача: Відкрите акціонерне товариство «Атомсервіс» замість Приватне акціонерне товариство «Атомсервіс», суд розцінює як технічну помилку, про що позивач повідомив суду листом №1.21/783 від 21.05.2015. При цьому, повноваження директора Приватного акціонерного товариства «Атомсервіс» Гуцола В.І., яким підписано позовну заяву, підтверджені відповідною довідкою з ЄДРПОУ (а.с.99).

2. Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаної норми, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 06.08.2014 по 26.02.2015 у сумі 16028,59 грн. (а.с.11, 12).

Перевіривши розрахунки нарахування 3% річних, які відповідачем не заперечені, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

3. На підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, позивач також просить стягнути з відповідача збитки від інфляції в сумі 218435,22 грн. за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року.

Відповідач проти розрахунку збитків від інфляції заперечує, посилаючись на те, що при здійсненні розрахунку збитків від інфляції позивачем безпідставно не враховано те зменшення (погашення) суми основного боргу, яке відбулось після 16-го числа місяця, тому з посиланням на лист ВСУ №62-97р. від 03.04.1997, відповідач надав свій розрахунок збитків від інфляції, за яким їх розмір має становити 168252,19 грн., з урахуванням дати фактичного введення у дію щомісячних тарифів - 81918,73 грн. (а.с.132-136, 173-175).

Вивчивши надані сторонами розрахунки збитків від інфляції суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто вказана норма права передбачає, що якщо кредитор вирішив скористатися своїм правом на стягнення збитків від інфляції, то вони підлягають стягненню за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних нарахувань є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Відповідно до «Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» викладених у листі №62-97р. від 03.04.1997, індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. При здійсненні розрахунку індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату № 265 від 27.07.2007 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»).

При цьому сума, яку внесено з 1-го до 15-го дня включно відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця. Якщо суму внесено з 16-го до 31-го дня включно місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Слід зазначити, що заперечуючи проти нарахування збитків від інфляції відповідач невірно тлумачить рекомендації Верховного Суду України, без урахування конкретно наведеного Верховним Судом прикладу розрахунку, який стосується лише збільшення суми заборгованості боржника перед кредитором у відповідні періоди (до 15-го числа місяця та після нього). При цьому, якщо збільшення боргу відбулось до 15-го числа місяця, то внесена сума індексується з урахуванням цього місяця, а якщо збільшення боргу відбулось з 16-го числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця.

Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1-го до 15-го дня включно відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця. Якщо ж з 16-го до 31-го дня включно місяця, інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Перевіривши розрахунки позивача (а.с.124-129), суд встановив, що у них вірно визначені періоди нарахування та відповідні сумарні індекси інфляції, що склались у ці періоди.

Однак, перевіривши розрахунки за допомогою програмного комплексу «Законодавство», судом встановлені помилки допущені позивачем при обчисленні інфляційних втрат. Так, по розрахунку за прострочення сплати електроенергії спожитої у липні 2014 року (а.с.129) розмір інфляційних втрат складає 45752,14 грн.; по розрахунку за серпень 2014 року (а.с.128) - 42981,37 грн.; по розрахунку за вересень 2014 року (а.с.127) - 38765,43 грн.; по розрахунку за жовтень 2014 року (а.с.126) - 31565,76 грн. Решта нарахувань виконана позивачем вірно.

Уточнений судом загальний розмір інфляційних втрат за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року становить 218422,20 грн., а не 218435,22 грн. нарахованих позивачем.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково у сумі 218422,20 грн.

4. Відповідно до п.4.2.1 Договору №1.21-04/3-2-2014/19 (з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей (а.с.181), за порушення строків оплати теплової енергії по договору відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

В зв'язку з несвоєчасною оплатою теплової енергії позивачем, з дотриманням приписів п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахована пеня за період з 06.08.2014 по 05.02.2015 у загальній сумі 143499,87 грн. (а.с.13, 14).

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

27.05.2015 від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру пені до 50000,0 грн.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на наступне:

- збитки КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» за 2014 рік склали 14572000,0 грн., а за І квартал 2015 року - 1909000,0 грн., що підтверджується звітами про фінансові результати (а.с.158, 159);

- у зв'язку із значним розміром заборгованості перед кредиторами по судових рішеннях, грошові кошти відповідача у банківських установах арештовані на підставі постанови Державної виконавчої служби від 20.09.2013 (а.с.154-156);

- заборгованість КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» лише перед ВП «Южно-Українська АЕС» становить 62199978,97 грн., яка виникла не з вини споживача, а є наслідком, зокрема, невідповідності затверджених виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради тарифів для населення, їх фактичній собівартості та відсутності відповідних дотацій з боку органів місцевого самоврядування та держави. Тому, нарахування штрафних санкцій призведе до збільшення і без того значного розміру заборгованості.

- заборгованість перед позивачем покривається лише за рахунок державних субвенцій, які на погашення пені та штрафів не спрямовуються;

- КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» засновано на комунальній власності територіальної громади міста Южноукраїнська, для задоволення суспільних та особистих потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг з теплопостачання, водопостачання та водовідведення;

- порушення зобов'язання з боку КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» по даному договору не потягло збитків для позивача, а нараховані інфляційні втрати та 3% річних частково компенсують можливі збитки;

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язань, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Оцінивши викладені у заяві відповідача обставини та дослідивши надані ним докази суд дійшов наступних висновків.

Фінансовий стан КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» свідчить про наявність реальної загрози банкрутства підприємства, що за умови соціальної значимості останнього може призвести до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м.Южноукраїнська, лікувальних закладів, шкіл, інших об'єктів соціальної сфери міста, бюджетних установ та державних закладів.

Позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору №1.21-04/3-2-2014/19.

Оцінити фінансовий стан позивача суду взагалі не вбачається за можливе, оскільки в обґрунтування свого твердження про складний фінансовий стан підприємства, останнім надано лише рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.04.2015 по справі №915/178/15 про стягнення з відповідача на користь ДП «Енергоринок» 54506,78 грн. основного боргу, 1772,32 грн. штрафу, 13402,34 грн. - 3% річних, 170277,31 грн. збитків від інфляції та 58646,70 грн. судового збору (а.с.160-166). Чи є фінансові зобов'язання Дочірнього підприємства електричних мереж Приватного акціонерного товариства «Атомсервіс» критичними для стягувача, та чи вплине зменшення розміру пені на платоспроможність позивача, суд оцінити не в змозі, оскільки відомостей про фінансовий та майновий стан позивача суду не надано.

Суд вважає, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки пов'язані з порушенням відповідачем умов Договору №1.21-04/3-2-2014/19. Стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим і за умови існування об'єктивних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, вважає за необхідне зменшити розмір стягуваної пені на 50%, а саме: пені до 71749,93 грн.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, п.1 ч.1 ст.81, ст.ст.82, 821, п.3 ч.1 ст.83, ст.ст.84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні клопотання Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» про залишення позову без розгляду, відмовити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», 55000, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, вул.Дружби народів,8 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь Дочірнього підприємства електричних мереж Приватного акціонерного товариства «Атомсервіс», 55001, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, Комунальна зона, 12-А (відомості про банківські реквізити відсутні, ) 218422,20 грн. збитків від інфляції, 16028,59 грн. - 3% річних, 71749,93 грн. пені та 7559,01 грн. судового збору.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 16 червня 2015 року.

Суддя М.В.Мавродієва