ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р.Справа № 922/2461/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мобількомунсервіс", смт. Пісочин, Харківська область
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Сашко А.О., дов. № 257/810 від 25.11.2014р.

відповідача - Бабенко А.Б., дов. № б/н від 31.12.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківводоканал", м. Харків звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мобількомунсервіс", смт. Пісочин, Харківська область про стягнення з відповідача за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 140 293,69грн., пені в сумі 4 676,10грн., суми боргу за перевищення об'ємів водовідведення 913,78грн. за Договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 15957 від 01.07.2009р. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.04.2015р. за вищевказаним позовом було порушено провадження у справі № 922/2461/15 з врахуванням ухвали про виправлення описки, розгляд справи призначено на 02.06.2015року.

В судовому засіданні 02.06.2015року оголошено перерву до 16.06.2015року ,з метою надання сторонами доказів в підтвердження заявлених вимог та заперечень.

Представник позивача в судовому засіданні 16.06.2015року підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі .

Представник відповідача в судовому засіданні 16.06.2015року не заперечує проти заявлених позовних вимог, через канцелярію господарського суду (вх.№24732 від 16.06.2015року) звернувся до суду з клопотанням щодо розстрочки заборгованості за вказаним договором .

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26.09.2003р. між Комунальним підприємством каналізаційного господарства "Харківкомуночствод" та ТОВ" Мобількомунсервіс" було укладено договір на відпуск та споживання води за № 8855, згідно з яким "Харківкомуночствод" зобов'язалось надавати ТОВ" Мобількомунсервіс" послуги з водопостачання (п. 3.1. Договору), а ТОВ" Мобількомунсервіс" - своєчасно та в повному обсязі справляти сплату за водоспоживання згідно діючих тарифів (п.п.3.4.2.договору) .

Даний договір було укладено уповноваженими особами вищевказаних юридичних осіб. В судовому порядку договір розірвано чи змінено не було.

01.07.2005р. між КП "Виробничо-технологічним підприємством "Вода" таТОВ" Мобількомунсервіс" було укладено було укладено договір про надання послуг з централізованого питного водопостачання за № 15957.

Даний договір в судовому порядку розірваним чи зміненим не був.

Рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011р. за № 577/11 Комунальне підприємство каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" перейменоване на Комунальне підприємство "Харківводоканал".

01.11.2013р. між КП "Харківводоканал" та ТОВ "Мобількомунсервіс" укладено договір про надання послуг з централізованого постачання та водовідведення №3093/10-А-2 .

Згідно нової редакції договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №3093/10-А-2 від 01.11.2013року КП "Харківводоканал" обв'язалось надавати ТОВ" Мобількомунсервіс" послуги з централізованого водопостачання а ТОВ" Мобількомунсервіс" - своєчасно та в повному обсязі справляти сплату за водоспоживання згідно діючих тарифів.

Відповідно до п.1.1. Договору, предметом договору є відпуск і споживання води із системи централізованого питного водопостачання позивача для відповідача, як суб'єкта господарювання, що отримує воду для надання послуги власними споживачами.

Згідно з п.2.1. Договору, позивач зобов'язався відпускати питну воду відповідачеві на об'єкти, що знаходяться на балансі, в експлуатації, обслуговуванні відповідача відповідно до Додатку №1 "Перелік об'єктів водопостачання", у межах дозволеного обсягу, встановленого відповідно до виконавчих технічних умов, а відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі проводити оплату за питну воду відповідно до затверджених тарифів на послуги централізованого водопостачання та оплату пені, та інших передбачених чинним законодавством штрафних санкцій у встановленому порядку (п.3.2.2. договору).

Згідно з п.4.1. договору усі розрахунки за воду здійснюються відповідачем щомісяця на підставі рахунків позивача і затверджених тарифів за обсяги спожитої води, що визначені за показниками засобів обліку або нормами водопостачання. За узгодженням із позивачем відповідач може робити розрахунки за воду іншим способом, не забороненим чинним законодавством. Відносини по розрахунках можуть здійснюватися на основі договірного списання коштів з рахунка відповідача у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з п.4.4. договору рахунки позивача за водопостачання є обов'язковими до приймання відповідачем.

Відповідно до наведених правил та п. 3.2.8. Договору, споживач зобов'язаний витрачати воду та проводити скид стічних вод в межах встановлених лімітів згідно п. 2.3 сього Договору. За перевищення встановлених лімітів проводити плату в п'ятикратному розмірі тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення. П. 2.3договору встановлено, що КП «ХВК» відпускає споживачеві воду та приймає від споживача стічні води в обсязі встановлених споживачеві Технічними умовами на водопостачання договірних обсягів (лімітів) на водокористування та водовідведення: 15,0 м3.

На підставі цього відповідачу було нараховано підвищений платіж за скид стічних вод перевищенням договірних об'ємів за період з 01.12.2012р. по 31.05.2013р. в розмірі 913 грн.78 коп. Сума боргу на цей час залишається не сплаченою.

Відповідно до обсягу наданих послуг водовідведення, із урахуванням діючих міфів, Відповідачу, за період з 01.05.11 р. по 31.12.14 р. КП „Харківводоканал", згідно ікту 3.21. „Правил приймання стічних вод споживачів у каналізаційну мережу м. Харкова", пунктів 2.1., 2.3. - 2.5., 4.2. Договору, нарахована вартість послуг з водовідведення, розмірі 765 808,51 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ГК України та ст.ст.13, 14 Закону України "Про поштовий зв'язок", Відповідачу були направлені рахунки.

У зв'язку з тим, що Відповідачем, за вказаними рахунками була здійснена оплата за надані послуги з водовідведення в розмірі 625 514,82 грн., у Відповідача залишилась Заборгованість, яка за період з 01.05.11 р. по 31.12.14 р. склала 140 293,69 грн. та 913,78грн. платежу за скид стічних вод перевищенням договірних об'ємів за період з 01.12.2012р. по 31.05.2013р.

Таким чином судом встановлено, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за послуги водопостачання та водовідведення, яка, станом на час звернення позивача з позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевказані обставини і той факт, що відповідач не надав до суду доказів на підтвердження повної або часткової сплати ним боргу за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 140293, 69 грн., та 913,78грн. платежу за скид стічних вод перевищенням договірних об'ємів за період з 01.12.2012р. по 31.05.2013р.суд вважає, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, доведеними матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 4 676,10 грн.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.5. Договору передбачено, що при несплаті або частковій несплаті рахунка відповідачеві нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплати за кожний день прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд визначив, що позивачем правомірно нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 4 676,10 грн., у зв'язку з чим суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд розглянувши клопотання відповідача (вх.№24732 від 16.06.2015року ) про реструктуризацію боргу, відмовляє в його задоволенні, виходячи із наступного.

В силу ст.121 ГПК України господарському суду надано право при наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, за заявою сторони надавати відстрочку або розстрочку виконання рішення у виняткових випадках.

Тому, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 ГК України та частини першої ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку.

Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання.

Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, частина 2 статті 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, характер господарських правовідносин, що виникли між сторонами, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан та можливість настання негативних наслідків в першу чергу для стягувача при затримці виконання рішення господарського суду, беручи до уваги, що відповідачем не надано документальних доказів в підтвердження наявності обставин, що можуть ускладнити виконання ним рішення в установлений законом строк, а тому суд не вбачає достатніх підстав для задоволення клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду.

Суд вважає за необхідне вказати, що сторони не позбавлені можливості укласти мирову угоду на стадії виконавчого провадження.

Тому, оцінивши наведені відповідачем доводи за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи те, що відповідачем не обґрунтовано винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення суду у справі №922/2461/15 чи роблять таке виконання неможливим, не подано належних та допустимих доказів, які б могли бути підставою для розстрочки виконання рішення суду, - суд дійшов висновку про відхилення клопотання щодо розстрочення виконання рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 193, 230 Господарського кодексу України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 12, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Мобількомунсервіс" (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул.Квартальна, б.5/9, код 34784772) на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м.Харків, вул. Шевченко, 2; ) - суму боргу за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 140293, 69 грн., та 913,78грн. платежу за скид стічних вод перевищенням договірних об'ємів за період з 01.12.2012р. по 31.05.2013р., пені в сумі 4 676,10 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 917,68грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили .

Повне рішення складено 18.06.2015 р.

Суддя О.О. Присяжнюк