КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/3161/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: Сорохан Д.М. за довіреністю від 29.12.2014;

від відповідача: Шерега І.П. за довіреністю від 26.12.2014;

Розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2015

у справі №910/3161/15-г (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 6639,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення 6639,50 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 Публічному акціонерному товариству «Укртрансгаз» позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 3 933 грн. 43 коп. основного боргу, 1007 грн. 39 коп. інфляційних втрат, 393 грн. 45 коп. 3% річних, 275 грн. 34 коп. штрафу, 1023 39 грн. пені та 1827 грн. 00 коп. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Укртрансгаз» у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В. та Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2015 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 10.06.2015.

В судове засідання 10.06.2015 з'явились представники позивача та відповідача

Через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва у даній справі, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

15.09.2011 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (продавць) та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №256-К/269/11-К, згідно умов якого продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити меблі конторські та магазинні, - далі по тексту - продукція, відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (п.1.1. договору).

Згідно п. 3.2. загальна сума цього договору становить 3 933,43 грн (три тисячі дев'ятсот тридцять три грн. 43 коп.), в т.ч. ПДВ - 655,57 грн.

Відповідно п. 3.4. продавець після поставки продукції та підписання сторонами відповідної видаткової накладної, виписує рахунок-фактуру, у якому зазначається ціна та вартість поставленої продукції згідно зі специфікацією до цього договору.

Згідно п. 3.5. договору покупець здійснює 100% оплату вартості продукції протягом 5 днів після отримання рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, зазначеного в розділі 10 договору.

Видатковою накладною №27/р/9/256-К від 27.09.2011 підтвержується факт отримання відповідачем продукції на загальну суму 3 933,43 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання з поставки продукції, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати її вартості та має перед позивачем заборгованість у розмірі 3 933,43 грн., що також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про заборгованість відповідача перед позивачем станом на 02.03.2015 та актами звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2013 та станом на 31.12.2014, які також містяться в матеріалах справи та підписані уповноваженими представниками кожної із сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під час розгляду справи представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності до позовних вимог позивача в частині основного боргу, індексу інфляції та трьох відсотків річних, більш ніж за три роки.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Враховуючи, що уповноваженими представниками відповідача 14.10.2013 та 01.01.2015 було підписано з позивачем акти звірки взаємних розрахунків за договором №256-К/269/11-К від 15.09.2011 що свідчить про вчинення відповідачем дій по визнанню суми боргу, тому в даному випадку строк позовної давності переривався та почався з 01.01.2015.

З урахуванням обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що останньою датою виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу №256-К/269/11-К є дата підписання відповідачем акту звірки взаєморозрахунків, на який посилається позивач у своїх поясненнях, а саме - 30.09.2013 і ця обставина є підставою для переривання строку позовної давності. Таким чином, з урахуванням приписів ст.257 ЦК України, датою спливу строку позовної давності є 31.09.2016.

Датою подачі позовної заяви є 12.02.2015 а отже, враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем не було пропущено строк застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з цим, позов в частині стягнення 3 % річних у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати вартості продукції у розмірі 393,45 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Позов в частині стягнення інфляційних втрат у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати вартості продукції у розмірі 1 010,89 грн. є обґрунтованим, проте підлягає задоволенню частково, а саме - у розмірі 1 007,39 грн., за розрахунком суду. В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Позивач просить суд стягнути пеню в розмірі 1 023,39 грн. за період з жовтня 2011 по лютий 2015.

Положеннями ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 №64 "Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки" позивач належить до підприємств державного сектору економіки.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 275,34 грн. штрафу та 1 023,39 грн. пені у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати продукції за договором купівлі-продажу на підставі ст. 231ГК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає вимогам закону.

Щодо доводів, які викладенні в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що ненадання позивачем відповідачу рахунку-фактури на оплату поставленого товару, в якій відображена вся інформація, що і в видатковій накладній №27р/9/256-К від 27.09.2011, не позбавляє обов'язку відповідача оплатити отриманий товар.

Судом встановлено переривання строку позовної давності у зв'язку з визнанням суми боргу відповідачем підписанням актів звірки взаємних розрахунків від 14.10.2013 та 01.01.2015, позовну заяву було подано до господарського суду м. Києва 12.02.2015, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтями 32, 33 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на зазначене, за результатами оцінки доказів, що наявні в матеріалах справи та встановлення всіх обставин справи, Київський апеляційний Господарський не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва у даній справі, в зв'язку з чим апеляційна скарга Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 у справі №910/3161/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 у справі №910/3161/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3161/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

Л.В. Чорна