ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 р. Справа№ 914/1472/15

За позовною заявою: Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго", м. Львів

до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група", м. Львів

про: стягнення 40 633,11 грн.

Суддя Ділай У.І.

За участі представників:

Від позивача: Бекерська О.І. - юрисконсульт (Довіреність б/н від 03.09.2013р.)

Від відповідача: не з'явився

Права і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група" про стягнення 40 633,11 грн.

Ухвалою суду від 12.05.2015р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 28.05.2015р.

Ухвалою від 28.05.2015р. розгляд справи відкладено на 16.06.2015р. з підстав зазначених в ухвалі.

У судовому засіданні 16.06.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи, а також подав для огляду суду оригінали документів, які долучені до позовної заяви.

Відповідач у судове засідання 16.06.2015р. повторно явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Конверти з ухвалами суду від 12.05.2015р. та від 28.05.2015р. надіслані судом на адресу відповідача, зазначену позивачем в позовній заяві поштовим відділенням не повернуті. З метою з'ясування місцезнаходження відповідача судом зроблено Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 16.06.2015р. Місцезнаходження відповідача зазначено: 79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11. Така ж адреса зазначена і в позовній заяві.

За змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (п. 3.9.1 Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Отже, відповідач вважається повідомленим про час та місце судового розгляду справи.

Господарським судом Львівської області виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

22.08.2011р. між сторонами у справі укладено Договір № 4970А про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 10.1. договору термін його дії встановлено до 01.10.2012р., а в п.10.4 сторони передбачили, що договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

У п. 6.3. договору сторони погодили, що відповідач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує позивачу вартість гарячого водопостачання - фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Проте, відповідач порушив умови договору, взятих зобов'язань щодо оплати теплової енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова група" належно не виконано.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушенням вимог п. 6.3 договору не оплатив позивачу за поставлену теплову енергію. Відтак, ЛМКП "Львівтеплоенерго" звернулося до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 33 594,70грн. основного боргу.

Крім того, позивач нарахував відповідачу, керуючись п. 7.2.3 договору, 2230,05грн. пені, а також відповідно до положень ст. 625 ЦК України 244,57грн. 3% річних та 4563,79грн. інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Як встановлено судом спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 4970А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 22.08.2011р., на виконання умов якого відповідачу постачалась теплова енергія в гарячій воді.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У п. 3.2.2. Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 22.08.2011р. передбачено обов'язок відповідача виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені договором.

У відповідності із п. 6.1 та 6.3 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться відповідно до встановлених тарифів до 15-го числа місяця, наступного за звітним.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача до позивача до обсягів та нарахованої вартості поставленої теплової енергії немає. Заперечень щодо належного, якісного, своєчасного постачання теплової енергії відповідач суду не надав. Доказів оплати заборгованості відповідачем також не надано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань за Договором не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором № 4970А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 22.08.2011р.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, суд встановив, що позивачем допущені арифметичні помилки у нарахуванні 3% річних, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 244,57грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Розглянувши та перевіривши вимогу позивача про стягнення 4563,79грн. інфляційних втрат з відповідача, суд прийшов до висновку задоволити її в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 2230,05грн. пені, суд зазначає наступне.

У п. 7.2.3 договору сторони узгодили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності із ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2.3. № 4970А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 22.08.2011р.та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу в розмірі 2230,05грн. пені.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування пені, суд встановив, що позивачем допущені арифметичні помилки. Відтак, судом самостійно здійснено перерахунок суми пені, згідно із яким до стягнення з відповідача підлягає 771,32грн. пені. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, документально підтвердженими і такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. 174, 193 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 599 ЦК України, ст. ст. 4-3, 33, 43, 49, 75, 82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група" (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, ідентифікаційний код 32262559) на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) 33 594,70грн. основного боргу, 771,32грн. пені, 244,57грн. 3% річних та 4563,79грн. інфляційних втрат та 1761,41грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.06.2015р.

Суддя Ділай У.І.