КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа№ 927/66/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Корсакової Г.В.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Вага В.В.

за участю представників

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Агро" на рішення господарського суду Чернігівської області від 10.03.2015р. у справі №927/66/15 (суддя Бобров Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецхімагро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Агро"

про стягнення 150447,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом до Відповідача про стягнення основного боргу в сумі 136877,40 грн., пені в сумі 10569,29 грн., штрафу в сумі 1368,77 грн. та трьох відсотків річних в сумі 1193,19 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 10.03.2015р. позов задоволено повністю, стягнуто з Відповідача на користь Позивача основний борг в сумі 136877,40 грн., пеню в сумі 10569,29 грн., штраф в сумі 1368,77 грн., 3% річних в сумі 1193,19 грн.

Рішення мотивовано тим, що Відповідач товар отримав, проте всупереч обумовленим умовам і строкам оплати товару, оплату своєчасно та в повному обсязі не здійснив.

Не погодившись з винесеним рішенням Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення суми основної заборгованості в сумі 66877,40 грн. та штрафу в сумі 1368,77 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Відповідачем під час розгляду справи було частково сплачено суму боргу за спірним договором, проте Позивачем даний факт не був повідомлений суду, внаслідок чого прийнято незаконне рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015р. прийнято до провадження апеляційну скаргу Відповідача та призначено до розгляду на 21.04.2015р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

03.09.2014р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір поставки №020814, за умовами якого Позивач зобов'язався продати та передати у власність Відповідача товар, а Відповідач зобов'язався прийняти товар і оплатити його ціни, сплативши за нього визначену договором грошову суму.

Відповідно до п.1.3. договору право власності на придбаний товар переходить від Позивача до Відповідача з моменту підписання видаткових накладних.

Згідно з п.2.5. договору дата поставки: дата отримання товару Відповідачем (підписання видаткової накладної його представником).

Відповідно до п.4.1. договору Відповідач оплачує поставлений Позивачем товар за цінами, що визначені за одиницю товару у відповідних видаткових накладних (акту прийому-передачі та/або рахунках), що є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.4.5. договору Відповідач зобов'язався оплачувати кожну окрему партію товару у безготівковому порядку на поточний рахунок Позивача протягом 1 банківського дня з моменту поставки йому товару. Датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача.

Згідно з п.5.2. договору у разі прострочення грошового зобов'язання за цим договором винна сторона сплачує постраждалій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період такого прострочення, від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.3. договору Відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу Позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з п.5.4. договору Відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 1 відсоток від суми невиконаного грошового зобов'язання за весь період прострочення.

На виконання умов договору Позивачем було поставлено, а Відповідачем прийнято товар на загальну суму 444929,40 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000325 від 19.09.2014р. на суму 36000,00 грн., №РН-0000339 від 19.09.2014р. на суму 36000,00 грн., №РН-0000340 від 19.09.2014р. на суму 56052,00 грн., №РН-0000328 від 29.09.2014р. на суму 55152,00 грн., №РН-0000342 від 29.09.2014р. на суму 54000,00 грн., №РН-0000349 від 08.10.2014р. на суму 52050,00 грн., №РН-0000351 від 08.10.2014р. на суму 42056,40 грн., №РН-0000359 від 22.10.2014р. на суму 113619,00 грн.

Проте, Відповідач на день подачі позову отриманий товар оплатив частково, в сумі 308052,00 грн., чим порушив свої зобов'язання за договором поставки.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наведених норм права та встановлених судом обставин вбачається, що між Позивачем та Відповідачем був укладений договір поставки, на виконання якого Позивач поставив товар вартістю 444929,40 грн. Відповідач оплатив товар частково в сумі 308052,00 грн. та з порушенням строків оплати.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає вимоги Позивача про стягнення з Відповідача основного боргу в сумі 136877,40 грн. за вказаним договором обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що здійснив часткову оплату отриманого товару 04.02.2015р. в сумі 36877,40 грн. та 18.02.2015р. в сумі 30000,00 грн., тому на дату прийняття рішення заборгованість Відповідача перед Позивачем складала 70000,00 грн.

Разом із тим, як вбачається з платіжних доручень, наданих Відповідачем на підтвердження вказаних оплат, дані платежі були здійснені Відповідачем з призначенням платежу «оплата згідно мирової угоди від 28.01.2015 року по справі №927/66/15». Дану мирову угоду Відповідач на вимогу апеляційного суду не подав.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає недоведеною Відповідачем обставину здійснення ним оплати в сумі 66877,40 грн. на виконання своїх зобов'язань за договором поставки №020814 від 03.09.2014р.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом згідно з п.5.3. договору Відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу Позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За вказаних обставин апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що сума 3 % річних, нарахованих Позивачем внаслідок порушення строків оплати товару, підлягає стягненню в розмірі 1193,19 грн.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п.5.2. договору у разі прострочення грошового зобов'язання за цим договором винна сторона сплачує постраждалій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період такого прострочення, від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.4. договору Відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 1 відсоток від суми невиконаного грошового зобов'язання за весь період прострочення.

Оскільки Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому він зобов'язаний сплатити штраф за весь період прострочення незалежно від строків його виконання. За таких обставин суд вважає вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені та штрафу обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню в розмірі 10569,29 грн. пені та штрафу в сумі 1368,77 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду Чернігівської області відповідній зміні.

Керуючись ст.99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Агро" на рішення господарського суду Чернігівської області від 10.03.2015р. у справі №927/66/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 10.03.2015р. у справі №927/66/15 залишити без змін.

Повний текст складено 10.06.2015р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Г.В. Корсакова

С.Р. Станік