ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 920/49/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Россолов В.В., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників:

позивача - Бабій В.І. за дорученням № 520 від 08.06.2015 року

відповідача - Дудник Н.В. за дорученням № 8 від 05.01.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2605 С/1-32) на рішення господарського суду Сумської області від 17 березня 2015 року у справі

за позовом Державного підприємства "Сумська біологічна фабрика", м. Суми,

до Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради, м. Суми,

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 16 055 грн. 13 коп.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 17 березня 2015 року (суддя Лугова Н.П.) позов задоволено. Внесено зміни до Договору між Комунальним підприємством "Міськводоканал" Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 9, код 03352455) та Державним підприємством "Сумська біологічна фабрика" (40021, м. Суми, вул. Гамалія, 25, код 00483004) про відшкодування витрат на водовідведення № 01/13 від 01 березня 2013 року, доповнивши Договір умовами відповідно до запропонованої позивачем Додаткової угоди № 1 від 08 квітня 2014 року:

" 1.1. Доля участі Замовника у загальних витратах Виконавця на утримання і обслуговування об'єктів каналізаційного господарства встановлюється у формі оплати частини обґрунтованих витрат на утримання зазначених об'єктів, що використовуються для транзитного водовідведення стічних вод субспоживачів - абонентів Замовника та становить за 2013 рік 56441 грн. 13 коп., ПДВ в сумі 11288 грн. 23 коп., всього - 67729 грн. 36 коп.

1.2. Відшкодування Виконавцю витрат за 2013 рік здійснюється замовником рівними щомісячними платежами кожного місяця протягом 2014 року в сумі 4703 грн. 43 коп., ПДВ в сумі 940 грн. 69 коп., всього - 5644 грн. 11 коп.

1.4. Продовження терміну дії Договору допускається багаторазово в передбаченому пунктом 9.2. Договору порядку.

1.5. Додатком та невід'ємною частиною Договору є "Розрахунок витрат на відшкодування послуг водовідведення стічних вод субспоживачів ДП "Сумська біофабрика" за 2013 рік", що додається до цієї Додаткової угоди.".

Стягнуто з Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 9, код 03352455) на користь Державного підприємства "Сумська біологічна фабрика" (40021, м. Суми, вул. Гамалія, 25, код 00483004) 13 022 грн. 56 коп. основного боргу, 1695 грн. 75 коп. пені, 1139 грн. 28 коп. інфляційних нарахувань, 197 грн. 54 коп. - 3% річних та 3045,00 грн. судового збору. (а.с.128-134).

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 17 березня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Вказує на те, що відповідач Листом від 11.06.2014 р. № 22/3871 повідомлено позивача про відсутність правових підстав для внесення змін до чинного договору, оскільки до затверджених тарифів на водопостачання та водовідведення не вносилися зміни, а також фактична вартість комунальних послуг не відповідає затвердженим тарифам. Відповідачем проінформовано, що на розгляді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг розглядається питання перегляду тарифів КП «Міськводоканал» Сумської міської ради на водопостачання та водовідведення. Пропозиція щодо змін положень Договору від 01.03.2013 р. № 01/13 будуть розглянуті після коригування складової тарифу та включення витрат на електричну енергію (а.с.140-142).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що порядок зміни господарських договорів регулюється статтями 651-654 ЦК України та статтею 188 ГК України. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону "Про житлово-комунальні послуги" виробник зобов'язаний укласти Договір з виконавцем про умови надання житлово-комунальних послуг. Обов'язкові умови такого договору визначені у ст. 26 Закону. Таким чином, Закон дає пряму вказівку на обов'язковість укладення договору щодо користування системами водовідведення позивача. Фактична реалізація рішення суду про внесення змін до Договору в частині зміни суми витрат за 2013 рік протягом 2014 року буде здійснена шляхом виставлення позивачем і оплатою відповідачем додаткового рахунку на суму 1743,59 грн., що є різницею суми витрат за Договором і Додатковою угодою. На цій підставі просить рішенням господарського суду Сумської області від 17 березня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2013 року між Державним підприємством "Сумська біологічна фабрика" (Виконавець) та Комунальним підприємством "Міськводоканал" Сумської міської ради (Замовник) укладено Договір № 01/13/56 про відшкодування витрат на водовідведення (а.с. 14,15).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Виконавець зобов'язався забезпечувати технічну можливість транзиту стічних вод власними мережами та об'єктами інфраструктури каналізаційного з точки приєднання мереж водовідведення субспоживачів або замовника до межі балансової належності належних йому мереж, а Замовник - своєчасно сплачувати вартість послуг з утримання мереж водовідведення, витрати на утримання і роботу місцевої станції перекачування стічних вод та інші послуги згідно договору.

Згідно п. 2.3. Договору Виконавець щомісяця, до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, надає замовнику рахунок на оплату послуг за транзит стічних вод та два оформлених примірники акта прийому-здачі наданих послуг.

Відповідно до п. 7.6. Договору Замовник здійснює оплату щомісячно платіжним дорученням на підставі виставленого рахунку та акту прийому-здачі наданих послуг у десятиденний термін з дати отримання зазначених документів за реквізитами, зазначеними у рахунку.

Розділом 7 Договору визначений порядок розрахунків за водовідведення стічних вод. Розрахунковим вважається період з 01 числа розрахункового місяця до такого самого числа наступного місяця. Вартість витрат та послуг виконавця з утримання об'єктів інженерної інфраструктури каналізаційного господарства для водовідведення стічних вод субспоживачів зазначена у додатку № 2 до Договору - Розрахунок витрат. Сума обґрунтованих витрат виконавця на експлуатацію та обслуговування протягом року об'єктів каналізаційного господарства визначається за статтями фактичних річних бухгалтерських витрат.

Відповідно до 7.3. Договору сума витрат позивача за 2012 рік до відшкодування відповідачем становить 65 985 грн. 77 коп. з ПДВ. Відшкодування витрат позивачу здійснюється замовником рівними щомісячними платежами кожного місяця протягом наступного року в сумі 5 498 грн. 81 коп. з ПДВ

З позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог про внесення змін до Договору позивач посилається на те, що у відповідності до п. 7.4. Договору, після завершення фінансового року він здійснив розрахунок витрат на відшкодування послуг з водовідведення стічних вод субспоживачів за 2013 рік, сума яких склала 67 729,36 грн. Для приведення оплати за договором у відповідність до зазначеного розрахунку позивач супровідним листом направив відповідачу Додаткову угоду № 1 від 08.04.2014 до Договору з проханням внести вказані зміни у порядку, визначеному статтею 188 Господарського кодексу України. Однак, відповідач у листі-відповіді від 11.06.2014 № 22/3871 не погодився в установлений строк вносити зміни до Договору та пообіцяв розглянути пропозиції зміни до договору після коригування тарифів на водопостачання та водовідведення. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують майнові права та законні інтереси ДП "Сумська біологічна фабрика", так як сума фактичних витрат позивача на виконання Договору за 2013 рік більша на 1 743,59 грн., ніж у 2012 році (а.с.2-8).

Задовольняючі позовні вимоги господарський суд зазначив, що згідно пункту 7.4. Договору, після завершення фінансового року позивач виконав розрахунок витрат на відшкодування послуг з водовідведення стічних вод субспоживачів за 2013 рік, сума яких склала 67 729,36 грн. Зміна вартості послуг за Договором передбачалася пунктом 1.1. Додаткової угоди. Порядок оплати вартості послуг за 2013 рік визначався згідно пункту 1.2. Додаткової угоди, а саме: рівними щомісячними платежами кожного місяця протягом 2014 року, що також відповідає вимогам п. 1 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Пунктом 1.3. Додаткової угоди передбачено початок зміни вартості послуг з 01.01.2014 року та проведення позивачем коригування платежів, які були оплачені відповідачем у 2014 році. Згідно пункту 1.5. Додаткової угоди Розрахунок витрат за 2013 рік є додатком та невід'ємною частиною Договору. Згідно ч. 4 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі якщо виконавець комунальних послуг не є їх виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 22 вказаного Закону виробник зобов'язаний укласти договір з виконавцем про умови надання послуг. Обов'язкові умови такого договору визначені у статті 26 Закону, зокрема, загальна вартість послуг, порядок оплати за спожиті послуги, строк дії та умови пролонгації договору. Таким чином, Закон "Про житлово-комунальні послуги" дає пряму вказівку на обов'язковість укладення договору щодо користування системами водовідведення позивача. Обов'язок виробника укласти договір відповідає зустрічному обов'язку виконавця підготувати та укласти договір (ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). На підставі наведеного, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про внесення змін до Договору про відшкодування витрат на водовідведення № 01/13 від 01 березня 2013 року, шляхом доповнення умовами відповідно до запропонованої позивачем Додаткової угоди № 1 від 08 квітня 2014 року, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг на підставі Договору № 01/13/56 від 01.03.2013 року про відшкодування витрат на водовідведення, господарський суд зазначив, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листом про відшкодування вартості витрат за транзит стічних вод субспоживачів, а також акти здачі-приймання робіт, рахунки на оплату та заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. Однак відповідач не здійснював оплату витрат за договором № 01/13/56 від 01.03.2013 року про відшкодування витрат на водовідведення, чим порушив вищенаведені норми законодавства України, умови укладеного договору та інтереси позивача. Право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене ст. ст. 549-552 Цивільного Кодексу України, ст. 232 Господарського Кодексу України та п. 8.2.1. Договору № 01/13/56 від 01.03.2013 року, пеня нарахована в межах строку позовної давності. Отже, враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 13022 грн. 56 коп. основного боргу, 1 695 грн. 75 коп. пені, 1139 грн. 28 коп. інфляційних нарахувань та 197 грн. 54 коп. - 3% річних на думку господарського суду також є правомірною та підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із цими положеннями кореспондується ст.188 ГК України, якою також встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін зокрема у випадках встановлених Договором або законом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наведені норми чинного законодавства передбачають, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. При цьому, суд задовольняє такий позов лише за наявності відповідного законодавчого припису, за відсутності правової підстави для зміни умов договору, сторона по договору не може бути примушена до продовження договірних відносин на інших умовах.

Таким чином, зміна Договору можлива лише у двох випадках: або добровільно за згодою сторін, або примусово у судовому порядку, якщо обов'язок внести зміни прямо передбачений Законом або Договором.

У судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити суду на підставі якого Нормативно-правового акту проведений розрахунок витрат на відшкодування послуг з водовідведення стічних вод субспоживачів за 2013 рік у розмірі 67729,36 грн., який повинен бути зазначений у Додатковій угоді до Договору. При цьому, на запитання суду, підтвердив, що тарифи на електроенергію та послуги не піднімалисть.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що до затверджених тарифів на водопостачання та водовідведення не вносилися зміни, у зв'язку з чим фактична вартість комунальних послуг не відповідає затвердженим тарифам. Також зазначив, що на розгляді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг розглядається питання перегляду тарифів КП «Міськводоканал» Сумської міської ради на водопостачання та водовідведення. пропозиція щодо змін положень договору від 01.03.2013 р. № 01/13 будуть розглянуті після коригування складової тарифу та включення витрат на електричну енергію.

До посилань позивача на Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до якої відповідачу розраховано тарифи на послуги в сумі 67729 грн. 36 коп. з ГІДВ або 5 644 грн. колегія суддів ставиться критично, оскільки вказана постанова набирає чинності з 01.01.2015 року.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів вважає, що позивач не навів ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції норми чинного законодавства на підставі яких просить відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України внести зміни до Договору про відшкодування витратна водовідведення № 01/13/56 від 01.03.2013 року щодо збільшення сум відшкодування.

Відповідно до сі. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що у позивача відсутні підстави вимагати від відповідача укладання Додаткової угоди № 1 від 08 квітня 2014 року до Договору про відшкодування витратна водовідведення № 01/13/56 від 01.03.2013 року шляхом одностороннього коригування умов Договору.

Крім того, відповідач вказує на те, що на даний час фактично не може реалізувати дане рішення, оскільки, останнім зобов'язано відшкодувати Виконавцю витрат за 2013 рік рівними щомісячними платежами кожного місяця протягом 2014 року в сумі 4 703 гри. 43 коп., ПДВ в сумі 940 грн. 69 коп.. всього 5 644 грн. І І коп.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено обставин, на які він посилаються, як на підставу своїх позовних вимог, а саме існування у відповідача відповідно до чинного законодавства обов'язку щодо укладення Додаткової угоди, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З позовної заяви також вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 13 022 грн. 56 коп. основного боргу, 1695 грн. 75 коп. пені, 1139 грн. 28 коп. інфляційних нарахувань, 197 грн. 54 коп. - 3% річних.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відшкодування здійснювалось відповідачем до березня 2014 року, що підтверджується карткою рахунку 3611. Так зобов'язання відповідача по оплаті заборгованості з відшкодування, яка станом на 30.01.2014 складала 13362,50 грн., частково було припинене в сумі 6116,61 грн. згідно угоди № 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.01.2014р. Залишок зазначеної заборгованості оплачений відповідачем згідно виписки банку від 25.02.2014 в сумі 7245,89 грн. Біофабрикою згідно Договору проведено нарахування відшкодування витрат за транзит стічних вод за лютий-березень 2014 року, в результаті заборгованість водоканалу станом на 31.03.2014 складала 10997,62 грн. Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 18 від 28.12.2014 за лютий відповідач з підписом і печаткою біофабриці повернув, а за березень і послідуючі місяці - ні. Зазначена сума заборгованості частково погашена відповідачем згідно угоди № 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2014р. в розмірі 7074,43 грн. (за березень погашено 1575,62 грн.), залишок боргу склав 3923,19 грн. В послідуючому відповідач в односторонньому порядку припинив належне виконання своїх зобов'язань за Договором, а саме не здійснює погашення відшкодування ні шляхом оплати грошовими коштами, на шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, не повертає біофабриці належним чином оформлені акти здачі-приймання робіт (надання послуг), не підписує акти звірки взаєморозрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, він заперечує доводи представника позивача щодо розрахунку сум заборгованості, а стосовно стягнення пені вказує на те, що відповідно до и. 8.2.1 Договору про кодування витрат на водовідведення від 01.03.2013 р. № 01/13/56 за внесення платежів, передбачених розділом 7 цього Договору, з порушенням терміну, визначеного Договором. Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у рахунковому документі окремим рядком. У копіях розрахункових документів, наданих позивачем, пеня окремим рядком не визначена. Отже, розрахунковий документ щодо оплати пені відповідачу не направлявся. Щодо зарахування зустрічних позовних вимог, також не подав та не зміг пояснити остаточну суму боргу.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції підписані сторонами Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 91 від 30 травня 2014р., № 97 від 08 липня 2014р., № 145 від 28 серпня 2014р., № 176 від 30 вересня 2014р., № 185 від 31 жовтня 2014р., № 199 від 28 листопада 2014р. за Договором № 01/13/56 від 01.03.2013 р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних доказів в підтвердження позовних вимог щодо стягнення з відповідача 13 022 грн. 56 коп. основного боргу, 1695 грн. 75 коп. пені, 1139 грн. 28 коп. інфляційних нарахувань, 197 грн. 54 коп. - 3% річних, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги в цій частині також не обґрунтовані, не підтверджені матеріалами справи та не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення господарського суду Сумської області від 17 березня 2015 року з прийняттям нового рішення про відмову в позові, у зв'язку з порушенням норм матеріального права та недоведеністю позивачем обставин справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п.п. 3, 4 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 17 березня 2015 року у справі № 920/49/15 скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Сумська біологічна фабрика" (40021, м. Суми, вул. Гамалія, 25, код 00483004) на користь з Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 9, код 03352455) судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги, у розмірі 1522,50 грн.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 15.06.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Черленяк М.І.