РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015Справа №910/7233/15-г

За позовом Державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Сенченко Ю.М. (за довіреністю від 20.12.2013р.);

Григор'єва Л.А. (за довіреністю від 14.04.2015р.);

Гулак Н.В. (за довіреністю від 14.04.2015 р.);

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 25 травня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

24 березня 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод» (позивач) надійшла позовна заява № 25/254-7 від 18.03.2015р. до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (відповідач) про стягнення 15 000 000,00 грн. заборгованості по вкладу; 18 493,15 грн. - відсотки за вкладом; 344 824,60 грн. - пені; 17 281,55 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання з повернення банківського вкладу за договором № 144169-41.4-5116714 від 29.12.2014р.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/7233/15-г. Розгляд справи призначено на 20.04.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2015р. розгляд справи відкладено на 25.05.2015р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (надалі - Банк) та Державним підприємством «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод» (надалі - Вкладник) (разом - сторони) було укладено Договір банківського вкладу «Прогресивний» № 144169-41.4-5116714 (далі - Договір, належним чином завірена копія договору в справі), відповідно до п. 1.1. якого Вкладник надає Банку, а Банк приймає від Вкладника грошові кошти в сумі 15 000 000,00 грн.

Позивач стверджує, що через невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором банківського вкладу «Прогресивний» № 144169-41.4-5116714 від 29.12.2014р. щодо повернення 15 000 000,00 грн., у зв'язку з чим просить стягнути з останнього вказану суму та 18 493,15 грн. відсотків за вкладом, 344 824,60 грн. пені та 17 281,55 грн. 3% річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що постановою № 190 від 19.03.2015р. Правління Національного банку України ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015р. у ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації. З огляду на викладене, враховуючи приписи ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», будь-яке примусове стягнення грошових коштів з відповідача забороняється.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як встановлено судом, 29.12.2014р. між сторонами було укладено Договір банківського вкладу «Прогресивний» № 144169-41.4-5116714, відповідно до п. 1.1. якого Вкладник надає Банку, а Банку приймає від Вкладника грошові кошти в сумі 15 000 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. Договору, термін повернення вкладу - 30 січня 2015 року.

Згідно з п. 1.3. Договору, з настанням терміну повернення вкладу Банк повертає Вкладникові вклад та нараховані проценти в порядку та на умовах, встановлених Договором.

Процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі 15 процентів річних, крім випадку, передбаченого п. 2.4.5. Договору (п. 1.4. Договору).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що Вкладник перераховує зі свого власного поточного рахунку грошові кошти у безготівковій формі на вкладний (депозитний) рахунок, а Банк приймає грошові кошти Вкладника в сумі, визначеній в п. 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору, дострокове повне повернення вкладу здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Договором.

Порядок нарахування та виплати процентів, повернення вкладу передбачений пунктом 2.4. Договору, відповідно до якого нарахування Банком процентів за Договором здійснюється у валюті вкладу з урахуванням календарної кількості днів у місяці й у році (метод факт/факт) (пп. 2.4.1.); проценти нараховуються від дня, наступного за днем надходження суми вкладу (в т.ч. на додаткові внески) у Банк, до дня, який передує його поверненню Вкладникові або списанню з рахунку Вкладника з інших підстав за фактичний строк знаходження вкладу на рахунку (пп. 2.4.2.); нараховані проценти сплачуються Банком щомісячно, першого банківського дня місяця, наступного за тим, за який вони нараховані та/або в день повернення вкладу (пп. 2.4.3.); сплата процентів здійснюється у валюті вкладу шляхом їх безготівкового перерахування на поточний рахунок вкладника, відкритий в АБ «Укргазбанк» (пп. 2.4.4.); з настанням терміну, зазначеного в п. 1.2. Договору, вклад повертається вкладнику шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, відкритий в АБ «Укргазбанк» (пп. 2.4.6.).

Згідно з п. 2.5. Договору, продовження строку розміщення вкладу, поповнення вкладу, зміна процентної ставки здійснюється за взаємною згодою сторін та оформлюється додатковим договором до Договору.

30.01.2015р. сторонами було укладено Договір № 1 про внесення змін до Договору банківського вкладу «Прогресивний» № 144169-41.4-5116714 від 29.12.2014 р., відповідно до якого сторони дійшли згоди щодо продовження строку зберігання вкладу та встановили термін повернення вкладу - 04.03.2015р., в зв'язку з чим п. 1.2. Договору викладено в новій редакції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було належним чином виконано умови укладеного Договору, а саме 29.12.2014р. перераховано відповідачу 15 000 000,00 грн. банківського вкладу, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку № 008 (копія виписки долучена до матеріалів справи).

Підпунктами 3.3.2. та 3.3.3. пункту 3.3. Договору встановлено, що Банк зобов'язаний повернути вклад, прийнятий від Вкладника в термін, визначений п. 1.2. Договору, нараховувати та виплачувати Вкладнику проценти в строки, в розмірах та в порядку, передбачених умовами Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, перед закінченням передбаченого п. 1.2. Договору (в редакції договору № 1 від 30.01.2015р. про внесення змін до Договору) терміну повернення вкладу, позивач звернувся до відповідача з листом № 30/168-96 від 02.03.2015р., в якому повідомив про закінчення строку розміщення вкладу за договором № 144169-41.4-5116714 від 29.12.2014 р. та просив повернути суму вкладу та відсотків.

04.03.2015р. та 16.03.2015 року позивач повторно звернувся до відповідача з листами №№ 30/168-96, 30/168-109, в яких вимагав своєчасного повернення суми вкладу та відсотків за Договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Проте, відповідач у передбачений п. 1.2. Договору строк банківський вклад та нараховані відсотки позивачу не повернув, зворотнього суду не доведено.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційних веб-сайтах Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб -://bank.gov.ua, www.fg.gov.ua (в матеріалах справи відсутні копії постанови та рішення, інформація розміщена на вказаних сайтах), на підставі постанови Правління Національного банку України № 190 від 19.03.2015р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 від 19.03.2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно з яким з 20.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Київська Русь».

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено строком на три місяці з 20.03.2015р. по 19.06.2015р. включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 вказаного нормативно-правового акту з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, відповідно до положень пунктів 3, 5 частини 5 статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку та нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Отже, з урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, у відповідності до змісту ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію даного рішення направити відповідачу по справі № 910/7233/15-г.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення 08.06.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало