КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/419/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Литвиненко В.В.

від відповідача: Кравчик С.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р.

у справі №910/419/15-г (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про зобов'язання останнього здійснити перерахунок по Договору на постачання теплової енергії в гарячій воді №1541408 від 20.10.2005р. за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. на загальну суму 172 538,57 грн., а також про стягнення з відповідача судових витрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. позовні вимоги задоволені повністю, зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Київенерго» здійснити перерахунок по Договору на постачання теплової енергії в гарячій воді №1541408 від 20.10.2005р. за період з 01.01.2010-31.12.2020р. на загальну суму 172 538,00 грн., стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. у справі №910/419/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що позивач самостійно обрав собі тариф на теплопостачання, а тому безпідставно, на думку скаржника, здійснив перерахунок за тарифом по розпорядженню КМДА №1245 від 20.06.2022р. Також відповідач вказує про те, що перерахувати нарахування за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. неможливо з причин нерентабельності вартості теплової енергії за 1 Гкал по 54,42 грн. за вказаний період і невідповідності вимогам ст. 1 Закону України «Про теплопостачання».

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація», надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, за якими просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Київенерго» без задоволення, вказуючи про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції та на безпідставність вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р. колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Ткаченко Б.О., Зеленін В.О. було прийнято до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та призначено її до розгляду на 20.04.2015р.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Шевченка Е.О. у відпустці, розгляд справи 20.04.2014р. не відбувся.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015р., з огляду на вихід головуючого судді Шевченка Е.О. з відпустки, розгляд справи призначено на 25.05.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015р., з огляду на перебування судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, вирішено здійснити розгляд справи №910/419/15-г у складі колегії суддів головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Справа слухалась з оголошеною в судовому засіданні 25.05.2015р. перервою на підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «Київенерго», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація», як споживачем, був укладений Договір №1541408 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 20.10.2005р., за умовами якого постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачеві для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому Договорі.

У п. 2.1. Договору сторони вказали, що при виконання умов цього Договору, а також вирішенні всіх питань, що необумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

У відповідності до п. 2.2. Договору, постачальник, зокрема, зобов'язався безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (Додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в Додатку 1; щомісячно оформляти для споживача величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях (табуляграму) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць), платіжну вимогу-доручення, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок, акт звірки розрахунків та податкові накладні (платнику податку) за кожною отриманою на свій розрахунковий рахунок сумою; корегування величини спожитої теплової енергії в разі непередбачених перерві в теплопостачанні житлового будинку (при наявності оформленого споживачем акта за підписом повноважного представника постачальника); проводити споживачеві відшкодування на технічне обслуговування внутрішньобудинкових теплових мереж за окремо укладеним Договором; сповіщати споживача в 5-ти денний термін про зміну тарифів на теплову енергію, технічне обслуговування; на вимогу споживача надавати достовірну інформацію щодо методики розрахунків, режимів теплоспоживання тощо, яка стосується предмета Договору; здійснювати перевірку роботи приладів обліку та стану теплоспоживального обладнання споживача не рідше одного разу на 6 місяців.

При цьому позивач, як споживач за Договором, згідно п. 2.3. цього Договору зобов'язався, зокрема, дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку 1, не допускаючи перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в Додатку 2; щорічно в між опалювальний період проводити підготовку до опалювального сезону; протягом року проводити технічне обслуговування внутрішньобудинкових теплових мереж; забезпечувати своєчасне надходження коштів на транзитний рахунок Головного інформаційно-обчислювального центру КМДА від мешканців за споживу теплову енергію, своєчасне щомісячне надходження коштів на рахунок постачальника за теплову енергію, спожиту орендарями, прийняття всіх заходів (в т.ч. примусових) для стягнення коштів з боржників згідно з чинним законодавством України, безперешкодний цілодобовий доступ представників постачальника до тепловикористовуючих установок та приладів обліку споживача для виконанням ними службових обов'язків.

Згідно з п. 4.1. та п. 4.3. Договору цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 20.06.2006р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

У матеріалах справи відсутні докази заявлення хоча б однією із його сторін про закінчення строку дії Договору, як то передбачено п. 4.3. Договору, тому на день розгляду даного спору він є діючим.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги зобов'язання ПАТ «Київенерго» здійснити перерахунок по Договору на постачання теплової енергії в гарячій воді №1541408 від 20.10.2005р. за період з 01.01.2010р. - 31.12.2010р. на загальну суму 172 538,57 грн. з підстав того, що розпорядження КМДА №1332, №1333, №1335, №191, №392, згідно яких нараховувалась вартість теплової енергії, визнані нечинними в судовому порядку. Позивач вважає, що розрахунок між сторонами у спірний період повинен проводитись згідно розпорядження КМДА від 20.06.2002р. №1245.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до п. 6 мст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Виходячи зі змісту ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, тепло транспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Так, до матеріалів справи були надані акти приймання-передавання товарної продукції за Договором, підписані позивачем та відповідачем за спірний період, а саме: за січень 2010р. на суму 57 916,73 грн., за лютий 2010р. на суму 63 935,36 грн., за березень 2010р. на суму 45 919,09 грн., за квітень 2010р. на суму 29 010,06 грн., за травень 2010р. на суму 8 319,91 грн., за червень 2010р. на суму 6 161,26 грн., за липень 2010р. на суму 2 034,02 грн., за серпень 2010р. на суму 5 012,28 грн., за вересень 2010р. на суму 9 328,94 грн., за жовтень 2010р. на суму 19 881,97 грн., за листопад 2010р. на суму 42 957,42 грн., за грудень 2010р. на суму 67 904,36 грн.

З даний актів вбачається, що нарахування вартості теплової енергії було здійснено за тарифами, встановленими розпорядженнями КМДА №758 від 30.06.2009р., №1333 від 30.11.2009р., №328 від 30.04.2010р., №392 від 31.05.2010р.

Разом з тим, як встановлено, розпорядження КМДА №1332, 1333, 1335, 191, 392 визнані незаконними та нечинними з моменту їх прийняття постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.12.2010р., яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду від 19.06.2014р. та постановою Верховного суду України від 08.12.2014р.

Застосування тарифів при визначенні вартості теплової енергії для позивача у спірний період, визначених у розпорядженні №328 від 30.04.2010р. «Про затвердження тарифів на теплову енергію та встановлення, погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання холодної та гарячої води і водовідведення холодної та гарячої води для відпуску релігійним організаціям», є неможливим, оскільки вони встановлені для відпуску релігійним організаціям.

Також не можуть бути застосовані тарифи, встановлені розпорядженням КМДА №758 від 30.06.2009р. «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання холодної та гарячої води і водовідведення для бюджетних установ та інших споживачів», оскільки даним розпорядженням визначались тарифи на теплову енергію, що виробляється ЗАТ «Екостандарт» для відпуску бюджетним установам та іншим споживачам; тарифи на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг комунальної форми власності для здійснення розрахунків з бюджетними установами та іншими споживачами; тарифи на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води, які виробляються РПТ «АК Київводоканал», для відпустку бюджетним установам та іншим споживачам; тарифи на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води виконавцям цих послуг комунальної форми власності для здійснення розрахунків з бюджетними установами та іншими споживачами.

При цьому у разі скасування розпорядження, на підставі якого здійснено нарахування, потрібно застосовувати попереднє розпорядження.

При цьому слід враховувати наступні обставини.

Так, в силу ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Порядок набрання чинності нормативно-правовими актами, які видаються міністерства, іншими органами виконавчої влади, до яких віднесені державні адміністрації, визначено п. 3 Указу Президента України від 03.10.1992р. №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», відповідно до якого вказані нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Пунктом 2 вищевказаного Указу передбачено, що державна реєстрація здійснюється в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. №731.

Положенням встановлений обов'язок міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю своєчасно подавати на державну реєстрацію нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян та не допускати випадків направлення на виконання нормативно-правових актів, що не пройшли державну реєстрацію.

Відповідно до пп. 1, 2 Положення, державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколам до неї, міжнародних договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийняті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Враховуючи наведене вище, розпорядження Київської міської державної адміністрації підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Таким чином, виходячи з наведеного, для визначення вартості теплової енергії за Договором у період з 01.01.2010р. - 31.12.2010р. необхідно застосовувати тарифи, встановлені розпорядженням КМДА №1245 від 20.06.2002р. «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення», яке зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції за №46/429 від 27.06.2002р.

Позивачем було здійснено перерахунок вартості послуг з постачання теплової енергії за період з 01.01.2010р. - 31.12.2010р. на підставі розпорядження КМДА №1245 від 20.06.2002р., за яким різниця з нарахованою відповідачем вартістю теплової енергії згідно нечинних розпоряджень КМДА та нарахувань позивача склала 172 538,57 грн.

Даний розрахунок є правильним та здійснений з урахуванням всіх наведених вище норм та положень законодавства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному осязі.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. у справі №910/419/15-г залишити без змін.

3. Справу №910/419/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця