ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015 р. Справа№ 914/1753/15

За позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробниче підприємство «Горуцьке», с. Гірське, Львівська область

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Галичина», м.Радехів, Львівська область

про стягнення 151 550 грн. 96 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Петришин П.В., керівник, Довганюк О.В., представник (довіреність від 15.06.2015 р.);

від відповідача: не з'явився

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю торгово-виробниче підприємство «Горуцьке», с. Гірське, Львівська область звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Галичина», м. Радехів, Львівська область про стягнення 151 550 грн. 96 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 03.06.2015р. призначив розгляд справи на 15.06.2015 р.

Представнику роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність молоко на загальну суму 93 318 грн. 69коп. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості товару не виконав, на дату звернення до суду заборгованість становила 93 318 грн. 69 коп. Крім цього, у зв'язку з порушенням строків оплати вартості товару нараховано пеню у сумі 10 142 грн. 83 коп., інфляційні втрати в сумі 48 089 грн. 44 коп. Відтак, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 151 550 грн. 96 коп. та судові витрати.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвали суду від 03.06.2015 р. не виконав, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилалися на адресу, вказану позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що згідно ст. 64 ГПК України є врученням належним чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторони, суд встановив наступне.

1 січня 2014 р. між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю торгово-виробниче підприємство «Горуцьке» (продавець) та Приватним акціонерним товариством «Галичина» (покупець) було укладено договір №52 купівлі-продажу.

За цим договором продавець (позивач) продає, а покупець (відповідач) купляє молоко по базовому вмісту жиру-білка (40:60), що відповідає за якістю діючим стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам за ціною, що зазначено в додатку №1 та оплачує його вартість відповідно до умов договору.

Продавець зобов'язується своєчасно передавати товар покупцю належної якості, а покупець зобов'язується прийняти товар та здійснити оплату за нього, згідно затвердженого сторонами протоколу погодження ціни на товар (додатку №1 до договору), який є невід'ємною частиною даного договору.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач передав у власність відповідачу згідно приймальних квитанцій №000000014-ZG-001178 від 31.07.2014 р., №000000016-ZG-001178 від 31.07.2014 р., №000000018-ZG-001178 від 30.09.2014 р., №000000020-ZG-001178 від 31.10.2014 р. (оригінали квитанцій оглянуті в судовому засіданні, завірені належним чином копії долучені до матеріалів справи) товар на загальну суму 93 318 грн. 69 коп.

Згідно п. 4.2. договору оплата за товар продавцю по цьому договору здійснюється покупцем в безготівкову або готівковому порядку протягом 20 календарних днів з моменту передачі товару покупцю.

У зв'язку із простроченням оплати вартості товару, позивач надсилав відповідачу претензії за вих. №57 від 19.11.2014 р., №57 від 01.12.2014 р., №11 від 09.04.2015 р. про сплату боргу, які залишені відповідачем без розгляду та задоволення

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника сторони, відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо оплати вартості отриманого товару не виконав, на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 93 318 грн. 69 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 5.3. договору, у випадку порушення термінів оплати, передбачених цим договором, покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі 0,04% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Позивачем за період часу з 17.07.2014 р. по 30.04.2015 р. включно нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 10 142 грн. 83 коп.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем при розрахунку пені допущено помилку в частині визначення початку періоду прострочення виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості поставленого товару. Так, при здійсненні розрахунку позивач помилково вважав першим днем прострочення оплати товару наступний день після поставки товару, не врахувавши, що умовами договору сторони погодили можливість оплати вартості товару протягом 20 календарних днів з моменту передачі товару покупцю.

З огляду на те, що єдиним належним доказом підтвердження факту передачі товару покупцю є підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками приймальні квитанції, прострочення зобов'язання щодо оплати вартості товару, поставка якого оформлена сторонами приймальною квитанцією №000000014-ZG-001178 від 31.07.2014 р. відбулося 21.08.2014 р., приймальною квитанцією №000000016-ZG-001178 від 31.08.2014 р. - 21.09.2014 р., приймальною квитанцією №000000018-ZG-001178 від 30.09.2014р. - 21.10.2014 р., приймальною квитанцією №000000020-ZG-001178 від 31.10.2014 р. - 21.10.2014 р.

У п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Визначений у договорі сторонами розмір пені не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нарахована пеня, а тому застосування позивачем вищевказаного розміру пені є правомірним.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, у відповідності з вимогами п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування пені за порушення відповідачем строків оплати вартості товару, який передано згідно приймальної квитанції №000000014-ZG-001178 від 31.07.2014 р. припиняється 20.02.2015 р., згідно приймальної квитанції №000000016-ZG-001178 від 31.08.2014 р. припиняється 20.03.2015 р., згідно приймальної квитанції №000000018-ZG-001178 від 30.09.2014 р. припиняється 20.04.2015 р., тобто через шість місяців з дня коли зобов'язання мало бути виконаним.

Відтак, судом здійснено розрахунок суми пені з врахуванням меншої кількості днів прострочення (15 394 грн. 69 коп. х 0,04% х 31 (з 21.08.2014 р. по 20.09.2014 р.)) + (47 142 грн. 69 коп. х 0,04% х 30 (з 21.09.2014 р. по 20.10.2014р.)) + (76 058 грн. 69 коп. х 0,04% х 31 (з 21.10.2014 р. по 20.11.2014р.) + (93 318 грн. 69 коп. х 0,04% х 92 (з 21.11.2014 р. по 20.02.2015р.) + (77 384 грн. 00 коп. х 0,04% х 28 (з 21.02.2015 р. по 20.03.2015 р.) + (46176грн. 00 коп. х 0,04% х 31 (з 21.03.2015 р. по 20.04.2015 р.) + (17 260 грн. 00 коп. х 0,04% х 10 (з 21.04.2015 р. по 30.04.2015 р.)) = 197 грн. 59 коп. + 565 грн. 71коп. + 943 грн. 12 коп. + 3 434 грн. 12 коп. + 866 грн. 70 коп. + 572 грн. 58 коп. + 69грн. 04 коп. = 6 648 грн. 86 коп.), внаслідок чого встановлено, що розмір пені за прострочення оплати вартості товару повинен становити 6 648 грн. 86 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем за період часу з липня 2014 р. по квітень 2015 р. включно нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 48 089 грн. 44коп.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» зазначається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як зазначалося вище, прострочення зобов'язання щодо оплати вартості товару, поставка якого оформлена сторонами приймальною квитанцією №000000014-ZG-001178 від 31.07.2014 р. відбулося 21.08.2014 р., приймальною квитанцією №000000016-ZG-001178 від 31.08.2014 р. - 21.09.2014 р., приймальною квитанцією №000000018-ZG-001178 від 30.09.2014 р. - 21.10.2014 р., приймальною квитанцією №000000020-ZG-001178 від 31.10.2014р. - 21.10.2014 р..

Таким чином, до заборгованості, яка виникла у зв'язку із простроченням оплати товару згідно: приймальної квитанції №000000014-ZG-001178 від 31.07.2014 р. - не застосовується індексація за липень 2014 р.; приймальної квитанції №000000016-ZG-001178 від 31.08.2014 р. - не застосовується індексація за серпень 2014 р.; приймальної квитанції №000000018-ZG-001178 від 30.09.2014 р. - не застосовується індексація за вересень 2014 р.; приймальної квитанції №000000020-ZG-001178 від 31.10.2014 р. - не застосовується індексація за жовтень 2014 р.

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат із врахуванням вищевказаних вимог ((15 934,69 х 100,8% (серпень 2014 р.) х 102,9% (вересень 2014 р.) х 102,4% (жовтень 2014 р.) х 101,9% (листопад 2014 р.) х 103,0% (грудень 2014 р.) х 103,1% (січень 2015 р.) х 105,3% (лютий 2015 р.) х 110,8% (березень 2015 р.) х 114,0% (квітень 2015 р.) - 15 934,69) + (31 208,00 х 102,9% (вересень 2014 р.) х 102,4% (жовтень 2014 р.) х 101,9% (листопад 2014 р.) х 103,0% (грудень 2014 р.) х 103,1% (січень 2015 р.) х 105,3% (лютий 2015 р.) х 110,8% (березень 2015 р.) х 114,0% (квітень 2015 р.) - 31 208,00) + (29 916,00 х 102,4% (жовтень 2014 р.) х 101,9% (листопад 2014 р.) х 103,0% (грудень 2014р.) х 103,1% (січень 2015 р.) х 105,3% (лютий 2015 р.) х 110,8% (березень 2015 р.) х 114,0% (квітень 2015 р.) - 29 916,00) + (17 260,00 х 101,9% (листопад 2014 р.) х 103,0% (грудень 2014 р.) х 103,1% (січень 2015 р.) х 105,3% (лютий 2015 р.) х 110,8% (березень 2015 р.) х 114,0% (квітень 2015 р.) - 17 260,00) = 8 424 грн. 48коп. + 16 120 грн. 67 коп. + 14 174 грн. 65 коп. + 7 581 грн. 84 коп. = 46301грн. 64 коп.), у зв'язку з чим розмір інфляційних після проведеного перерахунку повинен становити 46 301 грн. 64 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 93 318 грн. 69 коп. основного боргу, 6 648 грн. 86 коп. пені, 46 301 грн. 64 коп. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати відповідно до вимог ст. 49 ГПК України суд покладає на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 612, 625, 626, 642, 692 ЦК України, ст.ст. 181, 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Галичина», м.Радехів, вул. Б.Хмельницького, 120, Львівська область (ідентифікаційний код 25553579) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробниче підприємство «Горуцьке», с. Гірське, вул.Козловського, 79, Львівська область (ідентифікаційний код 03760964) 93318грн. 69 коп. основного боргу, 6 648 грн. 86 коп. пені, 46 301 грн. 64 коп. інфляційних втрат, 2 925 грн. 23 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 15.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 19.06.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.