ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа № 911/1682/15

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" до Фізичної особи-підприємця Горохової Уляни Олександрівни про стягнення суми,

за участю представників:

позивача: Лановенко Л.О. (дов. б/н від 01.01.2015);

відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" до Фізичної особи-підприємця Горохової Уляни Олександрівни про стягнення суми.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором організації транспортно-експедиційного обслуговування № 1d/p від 30.10.2014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.04.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду 28.04.2015.

Ухвалою від 28.04.2015 розгляд справи відкладено на 02.06.2015.

Позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог від 02.06.2015. Вказана заява прийнята судом, позовні вимоги розглядаються судом у їх кінцевій редакції, а саме стягнення з відповідача 20415,04 грн боргу, 4586,22 грн пені, 207,49 грн 3% річних.

В судовому засіданні 02.06.2015 суд заслухав пояснення представника позивача, він підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 02.06.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82-1 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

30.10.2014 між Фізичною особою-підприємцем Гороховою Уляною Олександрівною (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" (виконавець) було укладено договір організації транспортно-експедиційного обслуговування № 1d/p, відповідно до п. 1.1. якого експедитор доручає, а виконавець бере на себе обов'язок організувати за рахунок експедитора транспортно-експедиторське (ТЕО) обслуговування перевезення вантажів, а також надання інших послуг експедитору, узгоджених в додаткових угодах до даного договору.

Умови транспортування, вид вантажу, вид транспорту, вартість послуг виконавця узгоджуються сторонами в контракт-заявках встановленої форми, що є невід'ємними частинами даного договору. Перелік послуг, що надаються, а також вартість послуг виконавця узгоджується сторонами шляхом підписання заявки встановленої форми, що є невід'ємною частиною даного договору. Оплата послуг здійснюється протягом 5 банківських днів після отримання копії документів (рахунок, акт виконаних робіт, товарно-транспортна накладна), якщо інше не зазначено в заявці (п.п. 1.2., 3.1., 3.2. договору).

30.10.2014 сторонами було узгоджено заявку № 1/р до договору щодо перевезення вантажу маршрутом Бельгія-Україна, вартість перевезення - 1900 євро, оплата безготівковим розрахунком в гривнях по курсу НБУ 10 днів по копіям CMR.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Так, позивачем було здійснено обумовлене сторонами перевезення, що підтверджується CMR накладною № 447893 (накладна з відповідними відмітками митниці міститься в матеріалах справи). Відтак, судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0001118 від 11.11.2014 на загальну суму 37415,04 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання, зі сплати послуг, оплативши їх вартість лише частково у сумі 17000,00 грн, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 20415,04 грн. Вказаний факт підтверджується банківськими виписками з рахунку та довідкою наданою Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» № 301.1-186/67-9704 від 18.05.2015.

Позивач звертався до відповідача з претензією-вимогою № 2/5 від 28.01.2015. У відповідь на вказану претензію відповідач листом гарантував погашення заборгованості у сумі 20415,04 грн. В подальшому відповідачем було направлено ще один лист аналогічного змісту (копії вказаних листів містяться в матеріалах справи).

Отже, оскільки факт надання послуг за вищезазначеною заявкою позивачем доведено, факт наявності заборгованості підтверджено довідкою № 301.1-186/67-9704 від 18.05.2015, відповідач визнав суму заборгованості у своїх листах, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 20415,04 грн боргу обґрунтованою, доведеною такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 4586,22 грн пені, 207,49 грн 3% річних.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.3.3. договору за несвоєчасну сплату послуг виконавця експедитор сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що він є невірним, у зв'язку з тим, що позивачем нараховано пеню за період включно з днем фактичної оплати, тоді як день фактичної оплати не включається в період часу, за який здійснюється таке нарахування (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»). Крім того, позивачем не враховано положення п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо обмеження нарахування шестимісячним терміном, позаяк сторонами в договорі не було погоджено продовження вказаного терміну.

Водночас, склавши власний розрахунок, суд встановив, що розмір пені та 3% річних є більшим ніж заявлено позивачем, проте, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. З аналізу даної норми вбачається, що господарський суд не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог. Відтак, вказані вимоги задовольняються судом повністю у сумі 4586,22 грн пені, 207,49 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Горохової Уляни Олександрівни (код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" () 20415,04 грн, 4586,22 грн пені, 207,49 грн 3% річних, а також 1827,00 грн судового збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 11.06.2015.

Суддя А.Ф. Черногуз