ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа № 909/273/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області, № 2225/06 від 07.05.2015 р. (вх. № 01-05/2297/15 від 20.05.2015 р.),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2015 року

у справі № 909/273/15 (суддя В.О.Калашник),

порушеній за позовом

Позивача: Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області, м. Долина, Івано-Франківської обл.,

До відповідача: Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», м. Київ, в особі Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз», м. Долина, Долинського р-ну, Івано-Франківської обл.,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Левтюх Ганна Михайлівна, м. Долина, Долинського р-ну, Івано-Франківської обл.,

Про: стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» суми надмірно виплаченої пенсії у розмірі 17501,38 грн.

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: не прибув;

від відповідача: Малета А.І. - п/к за довіреністю № 10-672/д від 27.11.2014 р.;

від третьої особи: не прибув;

Права та обов'язки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів - не надходило.

Представником відповідача подано письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл судової справи між суддями від 20 травня 2015 року, справу № 909/273/15 Господарського суду Івано-Франківської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області, № 2225/06 від 07.05.2015 р. (вх. № 01-05/2297/15 від 20.05.2015 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 10.06.2015 року, про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази - оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи) (а. с. 86-88).

В судове засідання, яке відбулось 10.06.2015 р. від апелянта/позивача представник не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано Апелянтом/позивачем - 28.05.2015 р. за № 772 (а. с. 86).

Як вбачається з апеляційної скарги (а. с. 93-94) Апелянта/позивач просить: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 р. по справі № 909/273/15 та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області.

Представник відповідача в судове засідання прибув, через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду представником подав відзив на апеляційну скаргу № 18юр-1852 від 02.06.2015 р. (вх. № 01-04/3594/15 від 08.06.2015 р.), просить суд залишити рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 р. без змін, а апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі без задоволення та всі судові витрати покласти на Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі. Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, усно пояснив, що позивачу компенсує надмірно виплачену пенсію, у добровільному порядку, гр. Левтюх Г.М., яка вже компенсувала Позивачу 12030,91 грн., відтак у разі задоволення позовних вимог, виникне подвійне стягнення, що суперечить чинному законодавству України, просить рішення місцевого господарського суду від 28.04.2015 р. по справі № 909/273/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача представник не прибув, вимог ухвали суду не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак поштова кореспонденція повернулась з поштовою відміткою: «За зазначеною адресою не проживає» (а. с. 90-91).

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 р. апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області, № 2225/06 від 07.05.2015 р. (вх. № 01-05/2297/15 від 20.05.2015 р.) прийнято до провадження та розгляд справи за апеляційною скаргою призначено на 10.06.2015 р., про що сторони та третя особа були належним чином під розписку, повідомлені (а. с. 86-88).

Представник апелянта/позивача та третя особа в судове засідання, яке було призначене на 10.06.2015 р. не прибули.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника апелянта/позивача та третьої особи бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2. постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011 року № 18 передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Слід зазначити, як вбачається з матеріалів справи (копії паспорта)(а. с. 31-33) гр. Левтюх Г.М. прописана за адресою: п. і. 77500, Івано-Франківська обл., м. Долина, вул. Обліски, 117а/15, однак поштова кореспонденція з повідомленням про вручення поштового відправлення, яка була направлена Львівським апеляційним господарським судом на адресу Левтюх Ганни Михайлівни повернулась з поштовою відміткою: «За зазначеною адресою не проживає».

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 р. (п. 5 резолютивної частини ухвали) зобов'язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (Левтюх Ганна Михайлівна) подати: копію паспорта; письмовий, документально та нормативно обґрунтований відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, однак вимог ухвали суду в тій частині третьою особою виконано не було.

Згідно статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення (ухвали) в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 909/273/15 та прийшла до висновку розглядати справу без участі представника апелянта/позивача та третьої особи, не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 р. у справі № 909/273/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 року у справі № 909/273/15 (суддя В.О.Калашник) вирішено: відмовити в задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі до відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» про стягнення надмірно виплаченої пенсії в сумі 17501,38 грн. гр. Левтюх Г. М. (абзац перший резолютивної частини рішення)(а. с. 69, 70-71)

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду Апелянт/позивач (Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а. с. 93-94), просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 р. по справі № 909/273/15 та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов управління.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, так як судом першої інстанції при прийнятті рішення, не надано належної правової оцінки всім суттєвим обставинам справи і не в повній мірі досліджено зібрані докази, що мають значення для справи. Вважає, що у зв'язку із недостовірними даними, а саме видачею довідки про суму заробітної плати гр. Левтюх А.М. в якій невірно було відображено завищені відомості про заробітну плату, призвели до нарахування позивачем надмірно завищеної пенсії гр. Левтюх А.М., яку останній отримував за період з 01.01.2004 р. по 31.08.2012 р., що в свою чергу є порушенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Апелянт стверджує, що відмовляючи в задоволенні позову місцевий господарський суд покликається на реалізацію управління права на проведення стягнення згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак, проведення стягнення згідно рішення територіального органу управління не перешкоджає стягненню шкоди у вигляді надмірної виплаченої пенсії згідно рішення суду з винної особи, а саме з Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз».

Колегією суддів встановлено, що апелянт/позивач: Управління Пенсійного фонду України в Долинському у районі Івано-Франківської області, є юридичною особою, йому присвоєно ідентифікаційний код 20551038, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 77503, Івано-Франківська обл., м. Долина, вул. Грушевського, 18.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (скорочене найменування ПАТ «Укрнафта») є юридичною особою, йому присвоєно ідентифікаційний код 00135390, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 04053, м. Київ, Шевченківський район, провулок Несторівський, буд. 3-5, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) серії АБ № 694705 (а. с. 51) та доповнень до довідки серії АБ № 694705 (а. с. 52).

Філія Нафтогазовидобувне управління «Долинанафтогаз» є відокремленим структурним підрозділом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» без права юридичної особи, місцезнаходження: п. і. 77500, Івано-Франківська обл., м. Долина, вул. Промислова, буд. 7, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) серії АБ № 626257 (а. с. 53).

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 30.12.1999 р. гр. Левтюх Г. М. (а.с. 24) звернулась із заявою до позивача (Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області) про призначення їй пенсії за віком, до якої були подані дві (2) довідки про розмір заробітної плати видані Долинською експортно-імпортною базою ВАТ «Укрнафта»: довідка № 89 від 23.02.2000 р. про заробіток для обчислення пенсії (а. с. 27) за період з 01.01.1990 р. по 31.12.1994 р. та довідка № 90 від 23.02.2000 р. за період з 01.12.1997 р. по 30.11.1999 р.

У зв'язку із вступом з 01.01.2014 р. в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», гр. Левтюх Г. М. було проведено перерахунок пенсії із врахуванням довідки про розмір заробітної плати № 89 від 23.02.2000 р. за період 01.01.1990 р. по 31.12 1994 р.

Після проведеного перерахунку індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становив 2,68170 та середньомісячний заробіток для обчислення пенсії 821,81 грн., відтак розмір пенсії встановлений у розмірі 351,75 грн.

У зв'язку із вищенаведеним, з метою встановлення правильності та повноти відображення заробітної плати в довідці № 89 від 23.02.2000 р., яка видана Долинською експортно-імпортною базою ВАТ «Укрнафта», працівниками управління Пенсійного фонду України в Долинському районі, 06.09.2012 р. проведено зустрічну перевірку правильності та повноти відображення заробітної плати за 1990-1994 роки (Акт № 501 від 08.09.2012 р. зустрічної перевірки правильності та повноти відображення заробітної плати Летюх Анни Михайлівни) та виявлено розбіжності в сумах заробітної плати із даними вказаними у довідці № 89 від 23.02.2000 р., про що складено відповідний Акт № 501 від 06.09.2012 р. (а. с. 20-21).

Слід зазначити, що даний Акт від 08.09.2012 р. зустрічної перевірки правильності та повноти відображення заробітної плати Летюх Анни Михайлівни не оскаржено у встановленому законом порядку, такі докази в матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що після проведеного позивачем перерахунку пенсії, було видано нову довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 64 від 06.09.2012 р. (а. с. 19), індивідуальний коефіцієнт заробітної плати склав 1,42875 та середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 437,24 грн., що є нижчим від попереднього.

Вказані порушення стосовно неправильності відображення заробітної плати в довідці № 89 від 23.02.2000 р. призвели до безпідставного нарахування та, відповідно, отримання гр. Левтюх Г. М. пенсії на загальну суму 17501,38 грн. за період з 01.01.2014 р. по 31.08.2012 р., тобто Позивачем гр. Летюх Г.М. було надмірно виплачено за вказаний період 17501,38 грн. пенсії.

У зав'язку із вищенаведеним Апелянт/позивач вважає, що у зв'язку із недостовірними даними зазначеними Відповідачем у довідці № 89 від 23.02.2000 р. про суму заробітної плати гр. Левтюх А.М., у якій було невірно відображено відомості про заробітну плату (завищені), призвели до нарахування та виплати позивачем завищеної пенсії гр. Левтюх А.М., яку остання отримувала за період з 01.01.2004 р. по 31.08.2012 р., що є порушенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатись також державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

За приписами ч. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у т.ч. щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Положеннями пунктів 3.1, 3.2, 16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» визначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір, і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК України. Водночас господарськими судами розглядаються на загальних підставах справи зі спорів за участю, зокрема органів Пенсійного фонду України, якщо такі спори виникають з цивільних чи господарських правовідносин, в яких ці органи виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин (наприклад, у зв'язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодування матеріальної або моральної шкоди, із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз», про стягнення суми надміру (зайво) виплаченої пенсії в розмірі 17501,38 грн., яка виникла внаслідок надання відповідачем недостовірних довідок, що стало підставою для нарахування більшого розміру пенсії.

Відповідно до статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Таким чином, позивач як орган Пенсійного фонду України виступає у спірних правовідносинах з Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» на рівних засадах.

Відтак, спір у справі виник між юридичними особами поза межами публічно-правових відносин, а, отже, віднесений до юрисдикції господарського суду і за правилами територіальної підсудності, встановленими нормою ст. 15 ГПК України, підлягає розглядові Господарським судом Львівської області.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підприємства, установи і організації (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами) є страхувальниками для фізичних осіб, що працюють у них на умовах трудового договору (контракту), або інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, а згідно із статтею 15 - платниками страхових внесків.

Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Вказана норма визначає спеціальний порядок повернення надмірно сплаченої суми пенсії, а саме: безпосередньо пенсіонером добровільно, або на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду. Вирішуючи питання стягнення надміру виплаченої пенсії, позивач має дотримуватись вищевказаного порядку такого стягнення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, з огляду на встановлений ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» спеціальний порядок повернення надмірно сплаченої суми пенсії, що є предметом позову у даній справі, а саме безпосередньо пенсіонером добровільно, на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду, або в судовому порядку. Позивач має захищати своє право саме у зазначеному законом порядку, і лише у випадку недосягнення своєї мети, вправі звертатися до суду з позовом до відповідача про стягнення спричинених наданням недостовірних відомостей збитків, довівши при цьому таку недостовірність.

Місцевим судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Позивачем 08.10.2012 р. було прийнято Розпорядження № 699 на переплату пенсії гр. Левтюх Анни Михайлівни пенсійна справа № 138974 (а.с. 39) на підставі якого, з гр. Левтюх Г.М. проводиться стягнення в розмірі 20% пенсії до повного погашення переплати.

Вказане Розпорядження № 699 від 08.10.2012 р. у встановленому законом порядку не оскаржувалося, такі докази в матеріалах справи відсутні, і, як встановлено місцевим судом, громадянкою Левтюх Г.М., у добровільному порядку, проводиться погашення коштів надмірно виплаченої пенсії, що підтверджується довідкою позивача № 2109/06 від 28.04.2015 р. (а.с. 67) та станом на 01.01.2015 р. вже погашено 12030,91 грн. Залишок переплати становить 5042,43 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що за наведених обставин, відсутні підстави для стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» 17501,28 грн. переплати пенсії, яку Позивач надмірно виплатив гр. Левтюх Г.М., через невірно зазначені Відповідачем дані про розмір заробітної плати у довідці № 89 від 23.02.2000 р.

Слід зазначити, що не існує жодних передумов чи перешкод, які могли б перешкоджати Позивачу і в майбутньому (в подальшому) проводити стягнення з гр. Левтюх А. М. (Левтюх Ганни Михайлівни) залишку надмірно виплаченої пенсії, яке проводиться на підставі Розпорядження № 699 від 08.10.2012 р. (а.с. 39) і при відсутності рішення суду.

З урахуванням вищенаведеного, у випадку можливого задоволення позову, відбудеться подвійне стягнення.

Отже можливість застосування ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як підстава для задоволення позову, буде незаконною, оскільки Відповідач не може бути суб'єктом відповідальності по даній нормі, а також Позивачем вже було прийнято Розпорядження № 699 від 08.10.2012 р., відповідно до якого фактично проводиться утримування коштів з гр. Левтюх А. М. в розмірі 20 % пенсії до повного погашення переплати.

Щодо тверджень апелянта/позивача що відповідачем порушено вимоги ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» колегія суддів зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З вищенаведеного вбачається, що суб'єктом відповідальності є підприємства та організації, які несуть матеріальну відповідальність у вигляді відшкодування завданої шкоди, (а не у вигляді заборгованості із надміру виплаченої пенсії), зокрема за видачу недостовірних документів (а не недостовірних даних).

Застосування даної норми можливе тільки тоді, коли відповідачем є підприємство чи організація, коли позовною вимогою є відшкодування шкоди (а не суми заборгованості із надміру виплаченої пенсії) та коли видано недостовірний документ (а не документ з недостовірними даними).

Шкодою є немайнова та майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) - під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

З поданого апелянтом/позивачем позову не вбачається, що останній хоче стягнути шкоду (майнову чи немайнову). Натомість з позову чітко вбачається, що позовною вимогою є стягнення суми заборгованості із надміру виплаченої пенсії.

Застосування ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можливе тільки тоді коли буде доведено та встановлено факт видачі Відповідачем тільки недостовірного документа, а не документа з недостовірними даними (довідка № 89 від 23.02.2000 р. про нараховану заробітну плату містить тільки недостовірні дані).

Слід зазначити, як вбачається з позовної заяви, позивач/апелянт просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» Нафтогазовидобувного Управління «Долинанафтогаз» суму надміру виплаченої пенсії в розмірі 17501,38 грн., позивачем у позовній заяві (а.с. 2-4) не вимагається відшкодування шкоди заподіяної видачею недостовірних документів, а отже застосування ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є неможливим.

Відповідно до статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі; підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний суд України у постанові Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах від 17.02.2009 р. (а. с. 56-57).

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на наведені обставин місцевий суд дійшов правомірного висновку, що в позові про стягнення з відповідача надміру виплаченої пенсії слід відмовити, тим більше, що оспорювана сума стягується позивачем до повного погашення переплати на підставі Розпорядження № 699 від 08.10.2012 р. з гр. Левтюх А. М., яка станом на 01.01.2015 р. є частково погашеною у розмірі 12030,91 грн. Залишок переплати 5042,43 грн.

Щодо наявної в матеріалах справи заяви відповідача №18юр-1039 від 23.03.2015 р. (вх. № 4745/15 від 24.03.2015 р. (а.с. 41-42) про застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

В даному випадку перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013, № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

З вищенаведеного у цій постанові вбачається, що будь яких порушень права або охоронюваних законом інтересів позивача при розгляді справи в місцевому господарському суді та при перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.

Відповідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести і підтвердити належними доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення на позов.

Виходячи із приписів ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оглянувши та дослідивши всі обставини даної справи в сукупності, колегія суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 р. по справі № 909/273/15 є обґрунтованим, ухвалене на підставі повного з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, твердженнями апелянта, які викладені в апеляційній скарзі рішення місцевого суду не спростовують, відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування зазначеного судового рішення.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору у встановленому порядку, питання щодо його розподілу судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 27, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 року у справі № 909/273/15 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути Господарському суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.

В судовому засіданні 10.06.2015 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 15.06.2015 р.