ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р.Справа № 923/15/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А.

Таран Л.В.

при секретарі - Альошиній Г.М.

за участю представників:

Від позивача: не з'явився

Від 1 відповідача: не з'явився

Від 2 відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Південне»

на рішення господарського суду Херсонської області від 03 березня 2015 року

по справі № 923/15/15

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Південне»

до відповідачів:

1. Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Сфєра»,

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Південне» звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Сфєра» про визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України договору оренди внутрішньогосподарської зрошувальної системи, укладеного між відповідачами 19.08.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що оспорюваний договір не відповідає вимогам закону у зв'язку з тим, що в даному договорі відсутні всі істотні умови договору оренди визначені статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», цей договір не затверджений Милівською сільською радою та порушує законні права та інтереси позивача, оскільки на момент його укладання позивач володів і користувався на умовах оренди зрошуваними земельними ділянками, розташованими в межах зрошувальної мережі, котра є предметом оскаржуваного договору.

ТОВ «Агрофірма «Сфєра» не визнало позов посилаючись на те, що позивач не брав участі у конкурсі на надання Милівською сільською радою в оренду зрошувальної системи, який проводився у липні 2013 року, крім цього позивач не є орендарем зрошуваних земель, полив яких забезпечує вказана зрошувальна система, тому не зрозуміло які права або охоронювані законом інтереси позивача порушено оскаржуваним договором оренди. До того ж, у даному випадку має місце фактичне виконання цього договору у вигляді сплати орендної плати та використання орендованого майна за призначенням, а за загальним правилом відсутність у договорі певних істотних умов не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 03.03.2015 року (суддя - Гридасов Ю.В.) в задоволенні позову відмовлено з тих мотивів, що позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів саме внаслідок укладання оспорюваного правочину, а також недодержання в момент вчинення спірного правочину вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Південне» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, та порушенням норм процесуального права, а саме ст. 43 ГПК України, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до винесення незаконного рішення.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони заздалегідь були повідомлені належним чином, проте не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду апеляційної інстанції. Нез'явлення представників сторін у судове засідання не перешкоджає перегляду даної справи в апеляційному порядку за наявними в ній матеріалами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 53-ої сесії шостого скликання Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області було затверджено Положення про проведення конкурсу на право оренди комунального майна територіальної громади Милівської сільської ради.

06 липня 2013 року в районній газеті "Маяк" № 27 (9875) було опубліковано оголошення Милівської сільської ради про оголошення конкурсу на надання в оренду внутрішньогосподарської зрошувальної системи "гілки Фрегат" на площі 400,00 га оціночною вартістю 309762,00 грн., стартова ціна орендної плати 31 тис. грн. на рік. Заявку на участь подавати в 20-денний термін з моменту публікації оголошення за адресою: 74351, вул. Бериславська, 26, с Милове, Бериславського району, Херсонської області.

За результатами проведеного конкурсу конкурсною комісією для проведення відбору суб'єктів підприємницької діяльності для оренди внутрішньогосподарської зрошувальної системи 06.08.2013 року було складено та підписано протокол № 1, згідно з яким прийнято рішення надати ТОВ "Агрофірма "Сфера" в оренду внутрішньогосподарську зрошувальну систему строком на 20 років від насосної станції ПНС по польовому трубопроводу та господарському трубопроводу для мережі ДМ «Фрегат» в контурах № № 63,99,120.

12.08.2013 року Милівською сільською радою Бериславського району Херсонської області було прийнято рішення № 271, яким вирішено надати ТОВ "Агрофірма "Сфера" в оренду внутрішньогосподарську зрошувальну систему строком на 20 років; доручити сільському голові Яхнієнко О.В. укласти договір з ТОВ "Агрофірма "Сфера" на оренду внутрішньогосподарської зрошувальної системи від насосної станції ПНС по польовому трубопроводу та господарському трубопроводу для мережі ДМ «Фрегат» в контурах № № 63,99,120.

На момент розгляду даної справи зазначені рішення конкурсної комісії та сільської ради ніким не оскаржені, у встановленому законом порядку не скасовані та недійсними не визнані.

19.08.2013 року між Милівською сільською радою Бериславського району Херсонської області (орендодавець) та ТОВ "Агрофірма "Сфера" (орендар) було укладено договір оренди внутрішньогосподарської зрошувальної системи, згідно з п. 1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне, окреме, індивідуально визначене майно: внутрішньогосподарську зрошувальну систему для мережі ДМ «Фрегат», розташовану на території Милівської сільської ради, з метою використання для поливу сільськогосподарських культур на зрошуваних землях в адміністративних межах Милівської сільської ради.

Згідно з п. 3.1 договору орендна плата за користування майном відповідно до рішення сесії Милівської сільської ради становить 31 000 грн. на рік.

Відповідно до п. 9.1 договору цей договір укладено строком на 20 років, до 09.08.2033р. включно.

Предметом даного спору у справі є вимога СТОВ «Південне» визнати недійсним договір оренди внутрішньогосподарської зрошувальної системи від 19.08.2013р., укладений між Милівською сільською радою та ТОВ "Агрофірма "Сфера".

Підставами для визнання оспорюваного договору оренди недійсним позивач вказує наступні обставини: в даному договорі відсутні всі істотні умови договору оренди визначені статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», цей договір не затверджений Милівською сільською радою.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів саме внаслідок укладання оспорюваного правочину, а також недодержання в момент вчинення спірного правочину вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Колегія суддів в цілому погоджується з прийнятим судом першої інстанції судовим рішенням, з огляду на таке.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Статтею 54 ГПК України встановлено, що подана до господарського суду позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог та обставини, якими позивач їх обґрунтовує, законодавство, на підставі якого подається позов.

Як зазначалося вище, предметом даного спору є вимога позивача визнати недійсним договір оренди внутрішньогосподарської зрошувальної системи на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, за яким позивач не є стороною, обґрунтована дана вимога тим, що оспорюваний позивачем договір суперечить вимогам чинного законодавства України (про що вказано у письмових поясненнях позивача по справі).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України, згідно з частиною 1 якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір оренди, не будучи його стороною, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України є доведення /підтвердження/ в установленому законом порядку належними і допустимими доказами наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Як свідчить правовий аналіз матеріалів справи, позивач в обґрунтування пред'явлених вимог вказує те, що цим договором відповідачі порушили його законні права та інтереси, оскільки на момент його укладання позивач володів і користувався на умовах оренди зрошуваними земельними ділянками загальною площею 73,03 га, розташованими в межах зрошувальної мережі, котра є предметом оскаржуваного договору, що підтверджується договорами оренди землі та письмовою вимогою від 03.10.2014р. № 6/10 на адресу ТОВ "Агрофірма "Сфера".

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Таким чином, із приписів даної правової норми випливає, що обставини на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються господарським судом на підставі фактичних даних, якими є докази.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судової о процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті доказі, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 36 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Разом з тим, твердження позивача про порушення його прав та інтересів спірним договором є недоведеним, оскільки позивач не є ні власником майна, переданого в оренду ТОВ «Сфєра» Милівською сільською радою, а ні користувачем даного майна комунальної власності, яке знаходиться на території Милівської сільської ради. Доводи позивача про те, що вчинення відповідачами зазначеного правочину порушує законні права та інтереси позивача щодо користування та володіння зрошувальною системою та на належне використання зрошуваних земель, якими він володіє, з посиланням на договори оренди землі та письмову вимогу, ніяким чином не свідчать про порушення його прав та інтересів спірним договором, оскільки із змісту 13 договорів оренди земельних ділянок укладених позивачем з громадянами - власниками земельних ділянок у період з листопада 2010р. по серпень 2012р. та додатків до них, поданих позивачем до матеріалів справи в обґрунтування пред'явлених вимог, не вбачається, що орендовані за цими договорами земельні ділянки розташовані саме в межах внутрішньогосподарської зрошувальної системи, що є об'єктом оренди за оспорюваним договором.

Також зазначену обставину не підтверджує і письмова вимога позивача від 03.10.2014р. № 6/10 на адресу ТОВ "Агрофірма "Сфера", подана позивачем до матеріалів справи без доказів надсилання її адресату.

Водночас, згідно з довідкою виконкому Милівської сільської ради від 18.02.2015р. № 95/02-29, на території Милівської сільської ради під зрошувальною системою «Фрегат», яка орендується згідно з договором оренди від 19.08.2013р., знаходяться земельні ділянки загальною площею 414 га, з яких ТОВ «Агрофірма «Сфєра» за договорами оренди та договорами міни використовує 249 га, а ПП «Агрофірма «Милівська» - 165 га. Станом на 01.01.2015 року СТОВ «Південне» земельних ділянок під лінією «Фрегат» не орендує.

Таким чином, наведене свідчить про те, що на момент укладення спірного договору права та охоронювані законом інтереси позивача не були і не могли бути порушеними оспорюваним договором.

Однак, уявлення позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки, відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи, яка звернулася до суду за їх захистом.

Відповідно до ч.1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) під поняттям "охоронюваний законом інтерес", що вживається у цивільно-процесуальному кодексі України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, однією з обов'язкових ознак охоронюваного законом інтересу є те, що він прямо не опосередкований у суб'єктивному праві.

Посилання позивача на те, що вчинення відповідачами оспорюваного правочину порушує його права та інтереси щодо користування і володіння зрошувальною системою, не відповідає ознакам охоронюваного законом інтересу, так як правовідносини з приводу передачі в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває у комунальній власності, врегульовано положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яким чітко визначено підстави та порядок укладення договору оренди.

Разом з тим, належних доказів, які б свідчили про те, що позивач в порядку встановленому статтею 9 вказаного Закону звертався до Милівської сільської ради з заявою про оренду окремого індивідуально визначеного майна комунальної власності: внутрішньогосподарської зрошувальної системи для мережі ДМ «Фрегат», позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в абзаці другому пункту 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. № 11, за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. На виняток з цього правила відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов є підставою для визнання його недійсним (частина друга статті 15 Закону України "Про оренду землі").

Стаття 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що визначає істотні умови договору оренди, не містить застережень про те, що відсутність у договорі оренди державного та комунального майна хоча б однієї з істотних умов є підставою для визнання такого договору недійсним.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пункті 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. № 11, сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі"). Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі приступили та виконували умови договору оренди від 19.08.2013 року, що підтверджується довідкою виконкому Милівської сільської ради від 18.02.2015р. № 96/02-29, що слід розуміти як погодження істотних умов в процесі його виконання. Рішення про неукладення договору через непогодження усіх істотних умов може вплинути на неможливість сторонами виконувати зобов'язання за договором, що є обставиною, яка передує виконанню зобов'язання.

Наявні у справі матеріали свідчать про те, що оспорюваний договір оренди від 19.08.2013 року від імені Милівської сільської ради був укладений сільським головою Яхнієнко О.В. на виконання рішення Милівської сільської ради від 12.08.2013р. № 271, а тому цей договір не потребував подальшого затвердження сільською радою.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи все вищевикладене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування правильного рішення місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 03 березня 2015 року у справі № 923/15/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Південне» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 11.06.2015р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

Таран С.В.