ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа № 908/8/15-г

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Черленяк М.І.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача - Гуня Т.В., договір від 01.04.2015 р. б/н;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - Ходякевич І.Ф. (особисто);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2404 З/1-28) на рішення господарського суду Запорізької області від 20 березня 2015 року у справі № 908/8/15-г

за позовом Фізичної особи-підприємця Нема Дмитра Віталійовича, м. Мелітополь Запорізької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Ходякевич Іван Франкович, м. Запоріжжя,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Володарський сортонасінницький завод", смт. Володарське Донецької області,

про стягнення основного боргу та пені,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ФОП Нема Д.В. звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ТОВ "Володарський сортонасінницький завод" про стягнення 66300,00 грн. основного боргу та 6778,04 грн. пені по договору поставки від 29.06.2011 р. № 2/06/11, укладеного між ТОВ "Володарський сортонасінницький завод" та ФОП Ходякевичем І.Ф. Посилається на те, що з метою виконання договору поставки 24.12.2014 р. між ФОП Ходякевичем І.Ф. та ФОП Нема Д.В. укладено договір про відступлення права вимоги від № 24/12/2014.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ухвалою від 16.03.2015 р. залучено до участі у справі Ходякевича І.Ф. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 р. у справі № 908/8/15-г (суддя Корсун В.Л.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що договір про відступлення права вимоги від 24.12.2014 р. № 24/12/2014 укладено у відповідності до вимог договору поставки від 29.06.2011 р. № 2/06/11, яким передбачено, що попередня згода боржника на передачу права вимоги новому кредитору не потребується.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 р. у справі № 908/8/15-г апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.05.2015 р.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 р., у зв'язку з відпусткою судді Івакіної В.О., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М., суддя Черленяк М.І.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, у відзиві на апеляційну скаргу від 26.05.2015 р. вх. № 8273 та в судовому засіданні погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у запереченні на апеляційну скаргу від 25.05.2015 р. вх. № 8128 не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не скористався своїм правом на участь в ньому, у зв'язку з чим справа розглядається за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, вислухавши пояснення представника позивача та третю особу, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.06.11 між товариством з обмеженою відповідальністю "Володарський сортонасінницький завод" (Покупець) та фізичною особою-підприємцем Ходякевич Іваном Франковичем (Постачальник) укладено договір поставки № 2/06/11, за умовами якого (п. 1.1. договору) Постачальник зобов'язався поставити Покупцю в обумовлені договором строки жатку ПЗС-12 переобладнану до зернозбирального комбайну "Джон Дір" W650 (2011 року випуску) в комплекті з візком для перевезення жатки в кількості - 1 одиниця, а Покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити Постачальнику за нього визначену договором грошову суму.

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.11 (включно). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, які залишились невиконаними (п. 12.1. Договору).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що товар постачається (відвантажується) протягом 60 календарних днів з дня здійснення Покупцем попередньої оплати вартості товару згідно п. 5.2. договору.

Згідно з п. 2.5. договору, датою поставки (відвантаження) вважається дата отримання уповноваженим представником Покупця товару, підтверджена підписом цього представника у видатковій накладній Постачальника.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору, ціна 1 одиниці жатки ПЗС-12 адаптованої до зернозбирального комбайну "Джон Дір" W650 в комплекті з візком складає - 221 000 грн. Загальна вартість товару складає 221 000 грн.

За змістом п. 5.1. договору, оплата загальної вартості товару здійснюється Покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Покупець здійснює залогову оплату в розмірі 15% від вартості товару, що складає 33150 грн. Така оплата здійснюється протягом 3-х операційних (банківських) днів після підписання сторонами договору та надання Постачальником рахунка на оплату (п. 5.2. договору).

Додатковою угодою від 01.09.11 до договору поставки № 2/06/11 сторони дійшли згоди п. 5.2.1. договору викласти у наступній редакції: Залишок суми оплати товару Покупець здійснює наступним чином:

25% - 55 250 грн. до 01.08.11 р.

30% - 66 300 грн. до 01.09.11 р.

30% - 66 300 грн. до 05.01.12 р.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов'язань ФОП Ходякевич І.Ф. поставив відповідачу товар - жатку ПЗС-12 переобладнану до зернозбирального комбайну "Джон Дір" W650 (2011 року випуску) в комплекті з візком для перевезення жатки загальною вартістю 221 000 грн.

Факт здійснення поставки товару підтверджується належним чином засвідченими копіями: рахунку-фактури від 04.07.11 № СФ-0000012, видаткової накладної від 08.09.11 р. № РН-0000012, актом приймання-передачі виконаних робіт, довіреністю від 13.09.11 р. № 78, виданою ТОВ "Володарський сортонасінницький завод" уповноваженому представнику на отримання від Ходякевича І.Ф. товарно-матеріальних цінностей за рахунком-фактурою від 04.07.11 № СФ-0000012.

Вартість вказаного товару була сплачена відповідачем частково, на суму 154700 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача ( т. 1 а.с. 52,53) , копіями платіжних доручень № 18 від 18.07.2011 р., № 37 від 02.08.2011 р., № 100 від 06.09.2011 р. (т. 1 а.с. 148-151), довідкою ЗОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» № Р4-1359/35-148 від 06.02.2015 р. про надходження коштів (т. 1 а.с. 148.)

Залишок вартості несплаченого товару складає 66300 грн.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1).

У відповідності до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за вих. від 11.12.12 № 12/16/158 за підписом державного реєстратора Астахової С.П., (копія якого долучена до матеріалів справи) Ходякевича Івана Франковича було повідомлено про внесення 11.12.12 до Єдиного державного реєстру запису за № 5035794 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Ходякевич І.Ф. на підставі рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів цієї господарської справи, 24.12.14 р. між фізичною особою Ходякевичем Іваном Франковичем (Первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем Нема Дмитром Віталійовичем укладено договір про відступлення права вимоги № 24/12/2014, за умовами якого (п. 1.1. договору) Первісний кредитор зобов'язався передати належне йому право вимоги згідно договору від 29.06.11 р. № 2/06/11 до Боржника ТОВ "Володарський сортонасінницький завод", а Новий кредитор прийняти право вимоги, що належне Первісному кредитору за основним договором.

Згідно п.п. 2.1., 2.2. договору від 24.12.14, за передане право вимоги до Боржника за основним договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору суму у розмірі 85 000 грн.

Відповідно до п.п. 3.1.3., 3.1.4. договору від 24.12.14, Первісний кредитор зобов'язався передати "Первісному кредитору" (мовою оригіналу) усі необхідні документи, які засвідчують права, що передаються в термін до 26.12.14 та інформацію, яка важлива для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед Новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором від 29.06.11 № 2/06/11 (п. 5.1. договору).

За змістом акту прийому-передачі від 24.12.14, що є наявним в матеріалах цієї господарської справи, Первісний кредитор (Ходякевич І.Ф.) передав, а Новий кредитор (ФОП Нема Д.В.) прийняв наступні документи (в оригіналі): договір поставки від 29.06.11 р. № 2/06/11; додаткову угоду від 01.09.11 р. до договору поставки від 29.06.11 р. № 2/06/11; рахунок-фактуру від 04.07.11 р. № СФ-0000012; видаткову накладну від 08.09.11 р. № РН-0000012; акт прийому-передачі виконаних робіт; довіреність від 13.09.11 р. № 78; претензію від 01.06.12 № 02/06.

Отже, у зв'язку із заміною кредитора у зобов'язанні, позивачем заявлені вимоги про стягнення з ТОВ "Володарський сортонасінницький завод" основного боргу в розмірі 66300 грн., який виник за поставлений товар (жатку ПЗС-12 переобладнану до зернозбирального комбайну "Джон Дір" W650 (2011 року випуску) в комплекті з візком для перевезення жатки) на підставі договору поставки від 29.06.11 р. № 2/06/11, та пені.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції послався на те, що Ходякевич І.Ф. при укладенні з ФОП Нема Д.В. договору про відступлення права вимоги від 24.12.14 № 24/12/2014 порушив вимоги ст. 516 ЦК України та умови п. п. 12.5. договору поставки від 29.06.11, а саме: уклав договір відступлення права вимоги від 24.12.14 № 24/12/2014 без отримання письмової згоди ТОВ "Володарський сортонасінницький завод" на його укладення.

Зважаючи на це, господарський суд першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України , ч. 1 статті 203, ч. 1 статті 215 Цивільного кодексу України визнав недійсним за власною ініціативою вказаний договір, який пов'язаний з предметом спору у даній справі.

Пославшись на недійсність договору, укладеного між Ходякевич І.Ф. та ФОП Нема Д.В. договору про відступлення права вимоги від 24.12.14 р. № 24/12/2014, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для стягнення з ТОВ "Володарський сортонасінницький завод" на користь ФОП Нема Д.В. 66 300 грн. основного боргу за поставлений товар (жатку ПЗС-12 переобладнану до зернозбирального комбайну "Джон Дір" W650 (2011 року випуску) в комплекті з візком для перевезення жатки) на підставі договору поставки від 29.06.11 р. № 2/06/11 відсутні та відповідно відсутні і підстави для нарахованої на суму основного боргу 10 042,17 грн. пені.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 66300 грн. основного боргу та 5115,78 грн. пені., зважаючи на наступні підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1).

Ч. 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір поставки № 2/06/11 від 29.06.11 р. не містить застереження щодо необхідності отримання згоди боржника на заміну кредитора.

Пункт 12.5. договору, на який послався господарський суд першої інстанції також не містить такого застереження.

В зазначеному пункті Договору сторони встановили заборону на передачу третім особам без згоди іншої сторони конфіденційної інформації: тексту Договору, матеріалів та інформації , що відносяться до цього Договору.

Будь-якої заборони на передачу кредитором своїх прав за Договором іншій стороні за відсутності згоди боржника зазначеним пунктом Договору не встановлено.

До того ж в цьому пункті сторони погодили, що попередня письмова згода на передачу зазначеної конфіденційної інформації не потребується, у випадку, коли така передача пов'язана з отриманням документів для виконання договору.

Передача новому кредитору відповідно до вимог статті 517 Цивільного кодексу України, документів , які засвідчують права за договором поставки від 29.06.2011 р. № 2/06/11, та інформації, яка є важливою для їх здійснення, пов'язана саме з метою виконання боржником вказаного договору Новому кредитору, а тому відповідно до пункту 12.5 Договору не потребує попередньої згоди боржника.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що зміст укладеного Ходякевичем І.Ф. з ФОП Нема Д.В. договору про відступлення права вимоги від 24.12.14 р. № 24/12/2014 суперечить вимогам ст. 516 ЦК України та умовам п. п. 12.5. договору поставки від 29.06.11 р. щодо необхідності отримання письмової згоди ТОВ "Володарський сортонасінницький завод" на його укладення та відповідно безпідставно визнав зазначений Договір недійсним як такий, що суперечить вимогам закону, пославшись на положення ч. 1 статті 203, ч. 1 статті 215 та п. 1 ч. 1 статті 83 ГПК України.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином укладений між Ходякевичем І.Ф. з ФОП Нема Д.В. договір про відступлення права вимоги від 24.12.14 р. № 24/12/2014 є чинним та на підставі цього договору позивач у даній справі набув право вимоги до відповідача за договором поставки від 29.06.2011 р. № 2/06/11.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що даний спір не підвідомчий господарському суду з посиланням на те, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 24.12.14 № 24/12/2014 Ходякевич В.І. вже втратив статус суб'єкта підприємницької діяльності, а тому не може бути стороною у справі.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до статті 21 ГПК України сторонами у судовому процесі -позивачами і відповідачами -можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Це правило стосується лише для сторін в судовому процесі і не стосується третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Отже третіми особами можуть бути і громадяни, які не мають статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в пункті 1.6. постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Як було наведено вище, відповідач отримав за договором поставки від 29.06.2011 р. № 2/06/11 товар загальною вартістю 221 000 грн.

Вартість вказаного товару була сплачена відповідачем частково, а саме на суму 154700 грн., що підтверджується банківськими виписками виписками по рахунку позивача( т. 1 а.с. 52,53) та копіями платіжних доручень № 18 від 18.07.2011 р., № 37 від 02.08.2011 р., № 100, від 06.09.2011 р. (т. 1 а.с. 148-151), довідкою ЗОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» № Р4-1359/35-148 від 06.02.2015 р. про надходження коштів (т. 1 а.с. 148).

Залишок вартості несплаченого товару складає 66300 грн.

Додатковою угодою від 01.09.11 до договору поставки № 2/06/11 сторони змінили п. 5.2.1. , зокрема в частині сплати залишку заборгованості по оплаті товару в сумі 66 300 грн. до 05.01.2012 р.

Вказану суму заборгованості, строк оплати якої настав 05.01.2012 р. відповідач не сплатив.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зважаючи на наведені обставини та норми, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 66300 грн. суми основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а висновок господарського суду про відмову в цій частині позову зроблено внаслідок невідповідності викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи та порушення ним норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було наведено вище, відповідач свій обов'язок по договору щодо оплати поставленого товару в сумі 66 300 грн., строк якого настав 05.01.2012 р. не виконав, у зв'язку з чим він є боржником по договору, який прострочив виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до пункту 9.1 Договору сторони встановили, що в разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) покупцем своїх зобов'язань з оплати загальної вартості товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня за кожен день прострочення.

На підставі вказаного пункту договору позивач згідно з розрахунком, доданим до позовної заяви ( т. 1 а.с. 70) нарахував на суму заборгованості 66 300 грн. пеню в сумі 6778 грн. 04 коп. за період з 01.10.2011 р. по 01.06.2012 р.

В заяві про збільшення позовних вимог (т. 1 а.с. 110) позивач просив суд стягнути окрім основного боргу в сумі 66300 грн., 14151,55 грн. індексу інфляції , 5961,51 грн. 3% річних, а також просив стягнути пеню за період з 06.01.2012 р. по 06.01.2013 р. на суму 10042,17 грн.

Господарський суд першої інстанції правомірно відмовив у прийняття цієї заяви в частині інфляційних та річних, пославшись на те, що заявляючи ці додаткові вимоги в порушення ч. 4 статті 22 ГПК України позивач змінив предмет спору вже після початку розгляду справи по суті .

При цьому господарський суд першої інстанції правомірно прийняв вказану заяву в частині стягнення 10042,17 грн. пені за період з 06.01.2012 р. по 06.01.2013 р.

Таким чином в частині позовних вимог про стягнення пені предметом розгляду є нарахована на суму заборгованості 66 300 грн. пеня в сумі 10042,17 грн. за період 06.01.2012 р. по 06.01.2013 р.

Як було наведено вище, Додатковою угодою від 01.09.11 до договору поставки № 2/06/11 сторони змінили п. 5.2.1., зокрема в частині сплати залишку заборгованості по оплаті товару в сумі 66 300 грн. до 05.01.2012 р., а тому період прострочення з оплати вказаної суми боргу відповідно до правил статті 253 ЦК України суми починається з 06.01.20012 р.

Враховуючи встановлений ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій, обґрунтованим є нарахування пені за 6 місяців починаючи з 06.01.2012 р. в сумі 5115,78 грн., яка і підлягає стягненню.

В решті суми пені слід відмовити як нарахованої з порушенням строку, встановленого ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 66300 грн. основного боргу та 5115,78 грн. пені підлягає скасуванню із прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Також відповідно до статті 44, ч. 2 статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Окрім цього позивачем з метою представництва його інтересів в даному судовому процесі були понесені витрати на оплату послуг адвоката на суму 4000 грн., що підтверджується договором про надання юридичних послуг від 18.12.2014 р., укладеним між ФОП Нема Д.В. та адвокатом Гуня Т.В., свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 904 від 28.10.2011 р., прибутково касовим ордером від 18.12.2014 р. на суму 4000,0 грн.

Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі статті 44, ч. 6 статті 49 ГПК України.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 44, 49, 99, 101, п. 2 статті 103, п.п. 3, 4 ч. 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20 березня 2015 року у справі № 908/8/15-г скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 66300 грн. основного боргу та 5115,78 грн. пені.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким зазначені вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод» (87000, Донецька область, Володарський район, смт. Володарське , вул. Пушкіна , буд. 140, п/р 1412 в ПАТ «Банк Форум» , м. Маріуполь, МФО 322948, ) на користь фізичної особи-підприємця Нема Дмитра Віталійовича (72309, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, буд. 65, кв. 16 , ідент. номер ) 66300 грн. основного боргу, 5115,78 грн. пені, 1827 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 913, 50 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 4000 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 22.06.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Черленяк М.І.