УХВАЛА

10.06.2015Справа № 910/12267/15

За позовом Приватного підприємства «ТОПАЗ-ТРАНС»

до Фізичної особи - підприємця Радченко Олега Миколайовича

про стягнення 20 829, 86 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Юрцев В.С. на підставі Договору № 01-25/03/2015 від 25.03.2015 р.;

від відповідача: Радченко Є.О. за довіреністю № 5 від 08.06.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «ТОПАЗ-ТРАНС» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Радченко Олега Миколайовича (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором перевезення вантажу № 1п-05112014 від 05.11.2014 р. в сумі 20 829, 86 грн. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1 827, 00 грн. та витрат по сплаті послуг адвоката в сумі 6 500, 00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.05.2015 р. порушено провадження у справі № 910/12267/15, її розгляд призначено на 10.06.2015 р.

02.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва від 14.05.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/12267/15 подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 10.06.2015 р. відповідач подав відзив на позовну заяву № 9 від 08.06.2015 р., в якому просить суд закрити провадження у справі, оскільки заборгованість ним сплачено в повному обсязі, а також покласти на позивача всі судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні 10.06.2015 р. підтвердив, що заборгованість в сумі 20 829, 86 грн. сплачена відповідачем в повному обсязі.

У судовому засіданні 10.06.2015 р. суд дійшов висновку про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, з наступних підстав.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд припиняє провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Предмет спору - це об'єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку предметом спору є вимога Приватного підприємства «ТОПАЗ-ТРАНС» про стягнення з Фізичної особи - підприємця Радченка Олега Миколайовича 20 829, 86 грн. за Договором перевезення вантажу № 1п-05112014 від 05.11.2014 р.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, в силу приписів п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо між сторонами відсутній предмет спору.

Згідно з ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Разом з тим, приписами ч. 3 ст. 80 ГПК України встановлено, що про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Так, на виконання умов Договору № 1п-05112014 від 05.11.2014 р., позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу, які відповідачем оплачені не були, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 20829, 86 грн.

За таких обставин, позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду з вимогою про стягнення боргу в сумі 20 829, 86 грн.

При цьому, вже після подачі позову до суду відповідачем сплачено заборгованість в сумі 20 829, 86 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій № 0.0.393120480.1 від 03.06.2015 р. та № 0.0.395243127.1 від 10.06.2015 р.

Отже, на підставі зазначеного слід дійти висновку, що на момент розгляду даної справи предмет спору припинив своє існування в силу погашення боргу відповідачем за Договором № 1п-05112014 від 05.11.2014 р., після порушення провадження у даній справі.

Таким чином, суд припиняє провадження у справі.

У свою чергу, розглядаючи питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 16.01.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК). Водночас закриття провадження у справі, про яке йдеться у пункті 5 частини першої цієї статті Закону, є поняттям цивільного і адміністративного судочинства, передбаченим відповідно статтею 205 Цивільного процесуального кодексу України і статтею 157 Кодексу адміністративного судочинства України, які господарським судам у здійсненні судочинства не застосовуються.

Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Водночас, судом враховано абз. 1 п. 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", в якому наголошено на тому, що частиною другою статті 49 ГПК України передбачено, що у разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів розгляду.

На підставі зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений за подання у даній справі судовий збір в сумі 1 827, 00 грн.

Позивач просить суд також включити до складу судових витрат витрати на послуги адвоката в сумі 6 500, 00 грн.

На підтвердження зазначених витрат, до матеріалів справи надані Договір № 01-25/03/2015 про надання юридичних послуг від 25.03.2015 р., укладений між позивачем та адвокатом Юрцевим Василем Степановичем, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 744 від 24.02.2012 р., акт прийому-передачі наданих послуг від 25.05.2015 р., рахунок № 01-25/03 від 25.03.2015 р. та платіжне доручення № 401 від 25.03.2015 р. про сплату адвокатських послуг в сумі 6 500, 00 грн.

Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Склад судових витрат визначений ст. 44 ГПК України і складається з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи вартості економних транспортних послуг, вартості оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; відомостей органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; а також враховуючи здатність кожної особи бути позивачем та відповідачем у суді відповідно до частини другої статті 80 Цивільного кодексу України та оскільки отримання позивачем юридичних послуг, пов'язаних з представленням інтересів останнього, не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір конкретного адвоката, який представлятиме його інтереси є його особистим правом; беручи до уваги предмет спору, тривалість розгляду і складність справи та особисту участь у ній представника позивача, суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 6 500, 00 грн. є неспіврозмірними та завищеними.

В даному випадку, з урахуванням зазначеного та того, що спір виник з неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку, що такі вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати - 1 218, 00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Припинити провадження у справі № 910/12267/15.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Радченко Олега Миколайовича (03126, місто Київ, вулиця Героїв Севастополя, будинок 44/10, квартира 42; ідентифікаційний номер ) на користь Приватного підприємства «ТОПАЗ-ТРАНС» (21100, місто Вінниця, вулиця Примакова, будинок 72-А; ) 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

3. Видати наказ.

4. Ухвалу про припинення провадження може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя В.С. Ломака