ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 Справа № 917/691/15

за позовом Фізичної особи - підприємця Зуйко Вікторії Анатолівни, вул. Херсонська, 41, м.Люботин, Харківська обл., 62433

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова, с. Веприк, Гадяцький р-н, Полтавська обл.,37362

про стягнення 163 321,57 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Агеєва І.І., довіреність № 709 від 29.10.2014 р..

16.06.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Фізичної особи - підприємця Зуйко Вікторії Анатолівни про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова 163 321,57 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 20.08.2014 р. договору № ТЕО-14/320-ПНСХ-ДХВ про надання транспортно-екпедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, з яких : 139 434,33 грн. основний борг, 17 846,50 грн. інфляційні втрати за період з 01.11.2014 р. по 20.03.2015р., 1 197,69 грн. три проценти річних за період з листопада 2014 р. по 20.03.2015 р. та 4 843,05 грн. пеня за період з 01.01.2015 р. по 20.03.2015 р..

Позивач представництво у судове засідання вдруге не забезпечив, відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи. Явка представників останнього у судове засідання обов'язковою не визнавалася.

Позивач телеграмою вх. № 8117 від 02.06.2015 р., яка отримана після проведення судового засідання 02.06.2015 р., повідомив суд про підтримання ним позову. Крім того, позивач надав суду заяву вх. № 9002 від 15.06.2015 р., за мотивами якої на задоволенні позову наполягає, проти врегулювання спору мирним шляхом заперечує, зазначає про виготовлення первинних документів саме представниками відповідача та просить суд розглянути справу за відсутності представників позивача за наявними матеріалами.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення строку вирішення спору з урахуванням ч. 3 ст. 69 ГПК України, суд не оцінює вказану обставину як підставу для відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Відповідач надав суду :

- відзив вх. № 5990 від 23.04.2015 р., у якому зазначає про визнання позовних вимог в частині пред'явленої до стягнення суми основного боргу в розмірі 139 434,39 грн., проти решти позову заперечує, вказуючи про недоведеність прострочення боржника;

- письмові пояснення вх. № 8069 від 02.06.2015 р., у яких вказує, що акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) готувалися на СТОВ ім. Духова, передавалися позивачу для підписання, але Зуйко В.А. повертала документи не оформленими, невчасно або взагалі не надавала, податкові накладні не виписувалися, оскільки позивач не є платником податку на додану вартість;

- пояснення вх. № 9140 від 16.06.2015 р., у яких вказує про сплату 28.05.2015 р. частини основного боргу в сумі 22 818,84 грн., на підтвердження чого надає виписку по рахунку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача у судовому засіданні 30.04.2015 р. та представника відповідача, оцінивши надані докази, суд,

встановив:

20.08.2014 р. між Фізичною особою - підприємцем Зуйко Вікторією Анатоліївною (виконавець) та Сільськогосподарським товариством імені Духова (замовник) було укладено Договір № ТЕО-14/320-ПНСХ-ДХВ про надання транспортно-екпедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом (а.с. 13-14, надалі - Договір).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов'язується організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (відповідно із товарно-транспортною накладною) до відповідного пункту призначення у встановлений договором або замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену цим договором плату (п. 1.1 Договору);

- ціна договору дорівнює сумарній вартості наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг, пов'язаних із перевезенням вантажу протягом дії цього договору та відображається в актах приймання-передачі наданих послуг (п. 2.1 Договору);

- плата за послуги здійснюється після їх фактичного надання протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, вказаних нижче та факту підписання Актів передачі-приймання наданих послуг. При відсутності зауважень щодо наданих послуг за Договором замовник підписує акт передачі - прийняття наданих послуг протягом п'яти банківських днів після його отримання, а також документів, що підтверджують надання послуг, а саме : оригінал товарно - транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем, оригінал податкової накладної. У разі наявності претензій щодо наданих послуг замовник протягом п'яти робочих днів з моменту отримання акту передачі - прийняття наданих послуг зобов'язаний направити мотивовану відмову від підписання акту (ч. 1 п. 2.4 Договору);

- датою надання послуг є дата підписання сторонами акту приймання - передачі послуг (п. 2.5 Договору);

- замовник зобов'язаний сплатити виконавцю за надані послуги встановлену суму (пп. 3.3.7 п. 3.3 Договору);

- за порушення термінів оплати замовник виплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, від вартості несвоєчасно виконаного зобов'язання (п. 4.7 Договору).

До Договору між сторонами було укладено (підписано представниками сторін та скріплено печаткою відповідача), зокрема, Додаток № 2, в якому сторони узгодили тарифи на перевезення кукурудзи та соняшника (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 15)

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань з надання замовнику послуг з перевезення на загальну суму 139 434,39 грн. підтверджується наявними у справі копіями належним чином оформлених актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 16-20), а саме : акт № DON-1 від 16.10.2014 р. на суму 11 021,98 грн.; акт № DON-2 від 16.10.2014 р. на суму 11 796,86 грн.; акт № б/н від 24.10.2014 р. на суму 79 867,83 грн.; акт № б/н від 15.11.2014 р. на суму 25 725,19 грн. та акт № 25 від 21.11.2014 р. на суму 11 022,53 грн. (оригінали актів оглянуто судом та встановлено, що наявні у матеріалах справи копії відповідають оригіналам).

З огляду на те, що відповідач протягом тривалого часу не проводив оплату за отримані ним послуги за Договором, на адресу останнього позивачем було направлено вимогу № б/н від 16.02.2015 р. щодо сплати вищезазначеної заборгованості (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 21). Зазначена вимога була отримана представником відповідача 24.02.2015 р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення № 319 про вручення поштового відправлення - вимоги (а.с. 22) та залишена відповідачем без реагування.

За даними позивача відповідач зобов'язання по Договору щодо оплати отриманих послуг не виконав, заборгованість останнього складає 139 434,39 грн..

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 163 321,57 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 20.08.2014 р. договору № ТЕО-14/320-ПНСХ-ДХВ про надання транспортно-екпедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, з яких : 139 434,33 грн. основний борг, 17 846,50 грн. інфляційні втрати за період з 01.11.2014 р. по 20.03.2015 р., 1 197,69 грн. три проценти річних за період з листопада 2014 р. по 20.03.2015 р. та 4 843,05 грн. пеня за період з 01.01 2015 р. по 20.03.2015 р.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору про перевезення вантажу.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вищезазначеним Договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України не сплатив вартість отриманих послуг. Заборгованість останнього на момент подання позову складала 139 434,39 грн.. Дана обставина відповідачем визнається, визнання відповідачем частини позовних вимог вчинено повноважною особою з дотриманням встановлених правил вчинення вказаної процесуальної дії, не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, та приймається судом.

Проте, як зазначалося вище, 28.05.2015 р. відповідачем було сплачено на рахунок позивача 22 818,84 грн., що підтверджується випискою банку по рахунку, а тому в цій частині позовних вимог між сторонами відсутній предмет спору, що згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України є підставою для припинення провадження в частині позовних вимог Фізичної особи - підприємця Зуйко Вікторії Анатолівни про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова 22 818,84 грн. основного боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 116 615,49 грн. вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 4.7 Договору визначено, що у випадку порушення замовником строку розрахунку за отримані послуги останній сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, від суми заборгованості.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4 843,05 р. пені за період з 01.01.2015 р. по 20.03.2015 р. (з урахування моменту виникнення у відповідача зобов'язань з оплати послуг по кожному окремому акту), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3"). При цьому суд не виходить за межі визначеної позивачем ціни позову.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 197,69 грн. трьох процентів річних за період з 01.11.2014 р. по 20.03.2015 р. та 17 846,50 грн. інфляційних втрат за період з 01.11.2014 р. по 27.02.2015 р. (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань з оплати отриманих послуг по кожному акту окремо), суд прийшов до висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3"). При цьому суд також не виходить за межі визначеної позивачем ціни позову.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання відповідача в заперечення проти стягнення з нього пені, інфляційних втрат та 3% річних за мотивами відзиву щодо недоведеності відповідачем факту отримання від позивача оригіналів визначених п. 2.3 Договору документів та дати підписання актів приймання-передачі послуг, судом не оцінюються як правомірні.

При цьому судом враховано надані позивачем на вимогу суду пояснення вх. № 8069 від 02.06.2015 р., відповідно до яких позивач стверджує про те, що акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) готувалися на СТОВ ім. Духова працівником останнього Пальчинською Л.Г., повноваження якою підтверджуються довіреністю № 440 від 26.08.2014 р., а відповідно до розпорядження № 45/1 від 26.03.2014 р. "Про закріплення номерних печаток" номерна печатка № 8 закріплена саме за вказаною особою (а.с. 43-45).

Разом з цим, згідно з ч. 4 ст. 62 Господарського Кодексу України однією із ознак підприємства як юридичної особи є наявність печатки зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Чинне законодавство України не встановлює уніфікованої форми акту приймання-передачі послуг, покладені в підставу позову акти приймання-передачі послуг відповідають загальним вимогам до первинних бухгалтерських документів згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки вказані у них відомості дають змогу ідентифікувати юридичну особу - відповідача, що брала участь у здійсненні вказаних господарських операцій, а також містять дату їх підписання. Слід зазначити, що факт надання позивачем та факт отримання відповідачем послуг на загальну суму 139 434,39 грн. та наявність заборгованості останнього з оплати їх вартості відповідач визнав.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 116 615,49 грн. основного боргу, 17 846,50 грн. інфляційних втрат, 1 197,69 грн. трьох процентів, 4 843,05 грн. пені підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем частково визнані, в іншій частині не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В частині стягнення з відповідача 28 818,84 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 78, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова (с. Веприк, Гадяцький р-н, Полтавська обл., 37362), ідентифікаційний код юридичної особи 03771459 на користь Фізичної особи - підприємця Зуйко Вікторії Анатолівни (вул. Херсонська, 41, м.Люботин, Харківська обл., 62433), ідентифікаційний номер : 116 615,49 грн. основного боргу, 17 846,50 грн. інфляційних втрати, 1 197,69 грн. 3% річних, 4 843,05 грн. пені та 3 266,43 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. Припинити провадження в частині позовних вимог Фізичної особи - підприємця Зуйко Вікторії Анатолівни про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова 22 818,84 грн. основного боргу.

Повне рішення складене 18.06.2015 р..

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.