номер провадження справи 20/85/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015 Справа № 908/1964/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (94202, Луганська область, м. Алчевськ, вул. Шмідта, буд. 4)

до відповідача: Державного підприємства "Донецька залізниця" (83000, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 68; 84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Шкадінова, буд. 60; електронна пошта: ; ; тел. , 3195877, 3194722)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Укренерготранс" (49050, м. Дніпропетровськ, вул. Володі Дубініна, буд. 8)

про стягнення суми 211778,42 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Лагода С.О. (дов. № 01-026/63 від 06.02.2015 р.);

Від відповідача - не з'явився (Манерова Ю.В. (дов. № в.о.Н-01/1828 від 07.07.2014 р.) в судовому засіданні 23.04.2015 р.);(Гарбузова Т.О. (дов. № в.о.Н-01/564 від 01.04.2015 р.) в судовому засіданні 13.05.2015 р.)

Від третьої особи - Клівасов А.О. (дов. б/н від 12.01.2015 р.);

- Уйміна С.Л. (дов. б/н від 18.03.2015 р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача суми 211778,42 грн. неправомірно списаних грошових коштів.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.03.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1964/15-г, справі присвоєно номер провадження 20/85/15, справу призначено до розгляду на 23.04.2015 р., на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Укренерготранс". На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 13.05.2015 р. Ухвалою суду від 13.05.2015 р. на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення спору на 15 днів - до 09.06.2015 р. включно, на підставі ст. 77 ГПК України рогляд справи відкладено на 02.06.2015 р., потім на 09.06.2015 р.

У судовому засіданні 09.06.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням письмових пояснень, які надійшли до суду 23.04.2015 р., 02.06.2015 р., які мотивовано наступними обставинами. На виконання зобов'язань за договором № 01.10.2/23-062/1300 від 01.12.2010 р., укладеним між позивачем та ПрАТ «Укренерготранс», за заявкою позивача 22.07.2014 р. за залізничною накладною № 38091500 від 22.07.2014 р. було організовано перевезення вантажу зі ст. Бучач ДТГО «Львівська залізниця» призначенням на ст. Комунарськ ДП «Донецька залізниця» на адресу позивача. Перевезення вантажу здійснювалося в 6 вагонах. Платником в інтересах позивача за здійснення вищезазначеного перевезення в рамках договору виступав ПрАТ «Укренерготранс». Залізницею були прийняті ці вагони до перевезення та стягнута відповідна плата з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» по ДГТО «Львівська залізниця» за здійснення перевезення. У зв'язку з проведенням АТО на території Донецької і Луганської областей України та пошкодженням залізничної інфраструктури, з 28.07.2014 р. введено конвенційну заборону на навантаження всіх вантажів та відправлення зі станцій залізниць України, зокрема, на станцію Комунарськ Донецької залізниці. Ці обставини призвели до того, що 6 завантажених вагонів, які прямували зі ст. Бучач призначенням на ст. Комунарськ на адресу позивача, відповідно до конвенційної заборони від 28.07.2014 р. були зупинені залізницею на шляху слідування по ст. Демурене ДП «Донецька залізниця». В зв'язку з цим позивач був змушений здійснити переадресування вагонів на нову станцію призначення - ст. Дніпродзержинськ ДП «Придніпровська залізниця» на адресу нового одержувача - ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського». ПрАТ «Укренерготранс» листом від 05.09.2014 р. гарантував залізниці тільки оплату збору за оформлення переадресування вагонів, збору за маневрову роботу (при наявності). Однак, 29.09.2014 р. по станції Демурене, крім збору за оформлення переадресування вагонів, з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» № 9100478 по накопичувальній картці № 29090023 безпідставно були списані збір за зберігання вагонів на коліях загального користування в розмірі 126987,12 грн., плата за користування вагонами в розмірі 84791,30 грн., всього - 211778,42 грн. Накопичувальна картка № 29090023 для розгляду та підписання на адресу ПрАТ «Укренерготранс» відповідачем не надавалась. Акт про затримку вагонів та наказ про затримку вагонів не складались, вантажоодержувачу не надавались, до перевізних документів не додавались. ПрАТ «Укренерготранс» виставив позивачу рахунок та акт від 30.09.2014 р., де були враховані вищезазначені витрати ПрАТ «Укренерготранс», здійснені в інтересах позивача. Відшкодування позивачем витрат підтверджується платіжним дорученням № 17209 від 30.09.2014 р. Позивач вважає, що списання залізницею з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» збору за зберігання вагонів на коліях загального користування, плати за користування вагонами за їх простій на коліях станції Демурене відбулося через конвенційну заборону від 28.07.2014 р., не з вини позивача та є необґрунтованим. Сума грошових коштів, яка була надмірно нарахована та списана з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» та відшкодована позивачем останньому складає 126987,12 грн. - збір за зберігання вагонів на коліях загального користування, 84791,30 грн. - плата за користування вагонами. Оскільки неправомірне списання сум збору за зберігання вагонів, плати за користування вагонами порушує права та інтереси позивача як клієнта за договором транспортного експедирування, за рахунок якого надає послуги експедитор, позивач звертається до суду з цим позовом до залізниці. Позов обґрунтовано ст. 929 ЦК України, ст.ст. 44, 119, 136 Статуту залізниць, ст.ст.1,12,15,21,49,54,56,57,61 ГПК України. У письмовому поясненні позивач вказав, що неправомірними діями відповідача позивачу була завдана майнова шкода в розмірі 211778,42 грн. та додатково обґрунтував позов ст. 1166 ЦК України.

Відповідач у судове засідання, призначене на 09.06.2015 р., не з'явився. 09.06.2015 р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло письмове клопотання вих. № 2022/1964 від 09.06.2015 р., в якому зазначено, що станом на 08.06.2015 р. рух автотранспорту по автошляху Донецьк-Запоріжжя закрито, через що представник відповідача не має можливості прийняти участь у судовому засіданні.

У судовому засіданні 23.04.2015 р. присутній представник відповідача проти позову заперечив, із підстав, викладених у письмовому поясненні вих. № 2022/1964 від 22.04.2015 р., в яких зазначено, зокрема, наступне. Враховуючи порушення залізничного руху бойовими діями, Укрзалізниця скористалась наданим їй ст. 29 Статуту залізниць правом на введення тимчасового обмеження щодо перевезень на деяких станціях, у т.ч. і для станції Комунарськ розпорядженням від 28.07.2014 р., яке діє і на теперішній час. Зазначає, що вина залізниці у затримці вагонів, як стверджує позивач, через введення 28.07.2014 р. Укрзалізницею конвенційної заборони на навантаження відсутня, оскільки, виконуючи вказівку органу управління залізничним транспортом, залізниця діяла правомірно, настання обставин непереборної сили з 01.08.2014 р., про що свідчить сертифікат (висновок) № 1361 Торгово-промислової палати України і спричинило прийняття зазначеної конвенційної заборони. Таким чином, відповідачем були правомірно нарахована та списана сума зборів, пов'язаних із перевезенням вантажів. Між позивачем та відповідачем були укладені договори перевезення, тобто залізничні накладні, умовами яких не передбачено списання коштів за перевезення з особового рахунку позивача. Вважає, що ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» є неналежним позивачем по справі, оскільки згідно з даних накопичувальної картки № 29090023 збори за послуги, пов'язані з перевезенням вантажів були списані з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» 9100478, а не з особового рахунку позивача. З посиланням на ст.ст. 909, 916 ЦК України, ст.ст. 29, 44, 45, 59, 62, 77 Статуту залізниць України, Правил переадресування вантажів просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

13.05.2015 р. від позивача через канцелярію суду надійшло письмове заперечення на відзив, в якому зазначено, що ст. 29 Статуту залізниць не позбавляє залізницю як суб'єкта господарювання обов'язків належного виконання прийнятих на себе зобов'язань (ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК) та посилання та дану статтю Статуту є необґрунтованим. У даному випадку відсутня подія «прибуття вантажу» (ст. 44 Статуту), вантаж (6 завантажених вагонів) не прибув на станцію призначення - ст. Комунарськ. Відповідачем не надавалося повідомлення про прибуття вантажу, а отже обставини, що є обов'язковими умовами для нарахування та стягнення плати за користування вагонами за їх простій на коліях станцій, а також для початку перебігу строку нарахування не настали. Плата, обумовлена ст. 119 Статуту залізниць, вноситься тільки при умові затримки вагонів, яка сталася з вини вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. В даному випадку затримка вагонів сталася внаслідок дій залізниці, а саме: введення 28.07.2014 р. Укрзалізницею конвенційної заборони № ЦЗМ-14/1263. Вантаж (6 завантажених вагонів) був виданий одержувачу 08.09.2014 р. Неправомірне списання грошових коштів з особового рахунку відбулося 29.09.2014 р., тобто через 21 день після видачі вантажу одержувачу. Вважає твердження відповідача стосовно того, що ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» є неналежним позивачем безпідставним, оскільки відповідно до Статуту залізниць право на пред'явлення позову до залізниці мають: вантажоодержувач, вантажовідправник. У даному випадку позивач був вантажоодержувачем. Відповідачем з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» були списані грошові кошти позивача, оскільки ПрАТ «Укренерготранс» в рамках договору транспортно-експедиторських послуг № 01.10.2/23-062/1300 від 01.12.2010 р. надає послуги за рахунок позивача, а позивач, в свою чергу, забезпечує ПрАТ «Укренерготранс», як експедитора, грошовими коштами, необхідними для організації перевезення вантажів (шляхом перерахування попередньої оплати, та/або відшкодування фактично понесених експедитором витрат). Отже, фактична майнова шкода завдана позивачу. Вважає, що доводи відповідача, викладені в відзиві на позов, є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

26.05.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшло письмове доповнення до пояснень, зазначаючи, зокрема, що ст. 130 Статуту залізниць містить повний перелік випадків, коли позивач, як одержувач вантажу має право звернутися до суду з позовом до залізниці. Статут залізниць не передбачає права одержувачу вантажу звертатися з позовом до залізниці в разі стягнення неправомірно списаних грошових коштів. Предметом спору є неправомірно списані грошові кошти з особового рахунку платника ПрАТ «Укренерготранс». Спірні кошти були списані на підставі договору № Е-050047, який укладено між залізницею та ПрАТ «Укренерготранс». Вважає, що обставини, викладені у справі позивачем не були підтверджені належними доказами. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

09.06.2015р. від позивача надійшли письмові заперечення на відзив, в яких зазначено, що ПрАТ «Укренерготранс» відповідно до договору № 01.10.2/23-062/1300 від 01.12.2010 р. є фактично посередником між позивачем та відповідачем та не є кінцевим споживачем послуг, які надаються відповідачем, а саме послуг із перевезення вантажів. Тобто, всі витрати, понесені ПрАТ «Укренерготранс» при виконанні умов договору, в т.ч. витрати по відшкодуванню неправомірно списаних відповідачем грошових коштів з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» були фактично понесені позивачем, так як позивач відшкодував ці витрати ПрАТ «Укренерготранс», що підтверджується платіжним дорученням № 17209 від 30.09.2014 р. Отже і фактична майнова шкода завдана позивачу.

Представник третьої особи надав письмові пояснення, зазначивши, що позивач у зв'язку з дією конвенційної заборони № ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 р. був змушений здійснити переадресування вагонів на нову станцію призначення на нового одержувача. Листом від 05.09.2014 р. на адресу залізниці щодо переадресування вагонів, ПрАТ «Укренерготранс» гарантувало залізниці тільки оплату збору за оформлення переадресування вагонів, збору на маневрову роботу. Однак, 29.09.2014 р., крім збору за оформлення переадресування вагонів, з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» безпідставно були списані кошти в сумі 211778,42 грн. Позивач прийняв та відшкодував всі понесені останнім витрати. Вважає, що списання залізницею з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» коштів відбулося через конвенційну заборону (не з вини позивача) та є необґрунтованим.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність відповідача за наявними в ній матеріалами

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, оглянувши оригінали документів, суд

ВСТАНОВИВ:

22.07.2014 р. зі станції відправлення Бучач Львівської залізниці на станцію Комунарськ Донецької залізниці за залізничною накладною № 38091500 одержувачу: ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» (позивач у справі) був направлений вантаж: доломіт сирий металургійний, згідно з відомістю вагонів у шести вагонах: №№ 52728854, 53549077, 53517934, 53585691, 52749330, 52728284. Платником згідно з даною залізничною накладною визначено ПрАТ «Укренерготранс» (третя особа у справі).

Організація перевезення зазначеного вантажу одержувачу - ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» відбувалася на підставі договору № 01.10.2/23-062/1300 від 01.12.2010 р., укладеного між позивачем (клієнт за договором) та ПрАТ «Укренерготранс» (експедитор).

За умовами даного договору експедитор зобов'язується за плату організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних із перевезенням вантажів у поданих експедитором вагонах. При виконанні своїх зобов'язань по договору експедитор діє від свого імені, за дорученням, в інтересах та за рахунок клієнта. Згідно з заявками клієнта експедитор організує передбачені договором послуги на території України, країн СНД, Балтії та дального зарубіжжя (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Пунктом 2.1.13 договору визначено, що при необхідності виконання переадресування вантажу, клієнт зобов'язаний завчасно узгоджувати з експедитором заявку на переадресування вантажу, а також оплатити в порядку, передбаченому договором, послуги експедитора по переадресуванню вантажу, включаючи доплату провізних платежів, в зв'язку зі зміною маршруту слідування вагонів. Згідно з п.п. 2.1.12, 3.8 (з урахуванням протоколу врегулювання розбіжностей від 23.02.2011 р.) клієнт зобов'язався оплачувати передбачені договором платежі в порядку та в строки, встановлені договором. Кінцеві розрахунки проводяться сторонами на підставі акту, що надається експедитором в електронному вигляді до 04 числа, слідуючого за звітним, із подальшим наданням оригіналів до 07 числа місяця, наступного за звітним. Протягом 5 робочих днів клієнт зобов'язаний розглянути акт і підписати. При наявності зауважень до акту клієнт зобов'язаний надати їх експедитору у письмовому вигляді протягом строку розгляду. В іншому випадку, акт вважається прийнятим клієнтом без зауважень.

Згідно з п. 2.1.10 (з урахуванням протоколу врегулювання розбіжностей від 23.02.2011 р.) клієнт зобов'язався у випадку безакцептного списання залізницею з особового рахунку експедитора, відшкодувати протягом 3 банківських днів з дати отримання відповідного рахунку експедитора, витрати останнього, які виникли із-за затримки вагонів на шляху слідування по причині неправильного оформлення вантажовідправниками клієнта СМГС накладних; не додання до такої накладної документів, які необхідні для виконання митних, санітарних і інших процедура або неправильного їх оформлення; витрат, пов'язаних із перевіркою імпортних вантажів, які слідують на адресу клієнта, митними і іншими органами контролю; витрат, які викликані порушенням клієнтом конвенційних обмежень та інш., які виникли з вини клієнта.

Відповідно до п. 7.1 (в редакції додаткової угоди № 20 від 09.12.2014 р.) договір діє по 31.12.2015 р.

Перевезення вантажу, яке відбулося згідно з залізничною накладною № 38091500, було організовано ПрАТ «Укренерготранс» на підставі листа позивача вих. № 062/7а-540 від 09.07.2014 р.

Згідно з конвенційною забороною № ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 р. заступника генерального директора Укрзалізниці на підставі ст. 29 Статуту залізниць України введено заборону перевезень, зокрема, по станції Комунарськ Донецької залізниці для всіх відправлень та всіх одержувачів; дія заборони - з 28.07.2014 р. до відміни.

Листом від 04.09.2014 р. вих. № 062/7а-691 позивач звернувся до ПрАТ «Укренерготранс» щодо організації переадресування на шляху прямування по станції Демурене Донецької залізниці завантажених вагонів №№ 52728854, 53549077, 53517934, 53585691, 52749330, 52728284 новому одержувачу: ПАТ «ДМК ім. Дзержинського» на станцію призначення: Дніпродзержинськ Придніпровської залізниці. Зазначено, що переадресування проводиться в зв'язку з проведенням активної фази АТО та неможливістю транспортування вантажів, а також введеною конвенційною забороною № ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 р.; оплату перевізних платежів та додаткових зборів гарантує.

У листі від 05.09.2014 р. № 3.6-806, адресованому ДП "Донецька залізниця" (відповідач), ПрАТ «Укренерготранс» зазначало, що в зв'язку з дією конвенційної заборони № ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 р. позивач вимушений переадресувати 6 вагонів, слідуючих зі ст. Бучач призначенням на ст. Комунарськ, на нову станцію призначення - Дніпродзержинськ, новому одержувачу. Зазначено, що по даному переадресуванню гарантує оплату збору за оформлення переадресування вантажів, збору за маневрову роботу (за наявності).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2014 р. ДП «Донецька залізниця» з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» № 9100478 по накопичувальній картці № 29090023 було списано грошові кошти в загальній сумі 176482,02 грн., із яких, як зазначають сторони та третя особа у справі: сума 126987,12 грн. - збір за зберігання вагонів на коліях загального користування, сума 84791,30 грн. - плата за користування вагонами.

30.09.2014 р. між позивачем та ПрАТ «Укренерготранс» був підписаний акт № 00307 на надання транспортно-експедиційних послуг на загальну суму 685356,05 грн. та виставлений рахунок на зазначену суму, який був оплачений позивачем згідно з платіжним дорученням № 17209 від 30.09.2014 р. Відповідно до пояснень позивача та третьої особи, в дану суму ввійшли сума 126987,12 грн. збору за зберігання вагонів на коліях загального користування, сума 84791,30 грн. плати за користування вагонами, які були списані відповідачем з особового рахунку ПрАТ «Укренерготранс» № 9100478 по накопичувальній картці № .09.2014 р. Усі документи підписані без зауважень.

Позивач направив відповідачу претензію від 07.11.2014 р. вих. № 062/7а-794 на суму 211778,42 грн., яка з боку відповідача залишилась без відповіді та задоволення.

Судом також встановлено, що між ПрАТ «Укренерготранс» та ДП «Донецька залізниця» 29.07.2010 р. укладений договір № Е-050047 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до п. 1.1 предметом даного договору є проведення експедитором (ПрАТ «Укренерготранс») розрахунків з залізницею (ДП «Донецька залізниця») за надані нею послуги з перевезення вантажів, порожніх власних та орендованих вагонів та інші послуги вантажовідправникам/вантажоодержувачам (далі - вантажовласникам).

Цим договором передбачаються умови оплати експедитором вартості послуг залізниці (оплата залізничного тарифу, плата за користування вагонами, збори за подачу і забирання вагонів і інші додаткові послуги) наданих вантажовласникам, при здійсненні експортно-імпортних та внутрішніх перевезень вантажів, а також інших послуг по договірним тарифам (п. 1.3).

Згідно з п.п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 залізниця зобов'язалася: приймати до перевезення вантажі, згідно з заявками вантажовласників, порожні власні або орендовані вагони на підставі договорів власників вагонів з відправниками, одержувачами, експедиторами, здійснювати ці перевезення та надавати додаткові послуги, пов'язані з цими перевезеннями, з оплатою їх експедитором; здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з експедитором за перевезення вантажів, порожніх приватних та орендованих вагонів і надані додаткові послуги вантажовласникам, згідно діючим тарифам, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати експедитору відповідні розрахункові документи; для проведення розрахунків і обліку сплачених сум відкрити для експедитора особовий рахунок з присвоєнням єдиних кодів платника 9100478, 9101601.

Експедитор відповідно до п.п. 2.2.1 (в редакції додаткової угоди № 3 від 03.08.2010 р.), 2.2.5 зобов'язався: здійснювати попередню оплату тарифу та додаткових послуг, наданих залізницею вантажовласникам, згідно зі Збірником Тарифів, Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів, калькуляціями по наданню послуг вантажовласникам за вільними тарифами; здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та інші транспортні послуги на умовах цього договору шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення на поточний рахунок залізниці зі спеціальним режимом використання. Редакція п.2.2.5 неодноразово змінювалася в частині зазначення номера рахунку та банківської установи.

Згідно з п. 3.2 у міру виконання перевезень та надання послуг вантажовласникам залізниця відображає в особовому рахунку експедитора використання коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, на підставі відповідних документів.

Відповідно до п. 7.1 за цим договором залізниця надає експедитору послуги на станціях Донецької залізниці за умови наявності коштів на його особовому рахунку.

Додатковою угодою № 13 від 24.12.2014 р. сторони визначили пролонгувати термін дії договору до 31.12.2015 р.

У березні 2015 р. ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» звернувся до суду з позовом, за яким порушено провадження у даній справі, про стягнення з ДП «Донецька залізниця» суми 211778,42 грн. неправомірно списаних грошових коштів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню на наступних підставах.

Із матеріалів справи слідує, що спір виник із правовідносин перевезення вантажу залізничним транспортом.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Аналогічний припис містить ст. 307 ГК України.

Частиною 5 ст. 307 ГК України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" (далі - Закон) визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Статуту залізниць України (далі - Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 (із подальшими змінами), Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Аналогічне викладено в Правилах оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р.

Договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній (Правила приймання вантажів до перевезення, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644).

Як вбачається із вказаної у підставі позову залізничної накладної № 38091500 ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» (позивач) не є стороною договору перевезення (відправником), а визначено одержувачем вантажу, тобто по суті третьою особою, на користь якої повинно було здійснено перевезення вантажу (доломіт сирий металургійний), згідно з відомістю вагонів у шести вагонах: №№ 52728854, 53549077, 53517934, 53585691, 52749330, 52728284.

Платником згідно з даною залізничною накладною визначено ПрАТ «Укренерготранс» (третя особа у справі).

Разом з тим, судом встановлено, що правовідносини між ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» (позивач) і ПрАТ «Укренерготранс» (третя особа у справі), а також між ДП «Донецька залізниця» (відповідач) та ПрАТ «Укренерготранс» (третя особа у справі) врегульовані окремими договорами (Договір № 01.10.2/23-062/1300 від 01.12.2010 р. та Договір № Е-050047 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 29.07.2010 р.), які є по суті договорами транспортного експедирування.

У силу загальних положень зобов'язального права у разі укладення сторонами договору обов'язки за таким договором можуть бути присуджені лише відповідно до умов договору, які сторонами детально визначені і не можуть бути присуджені якщо сторонами таких умов не обумовлювалось (ст.ст.14, 509, 510, 526, 626, 627, 629 ЦК України).

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. (ст .511 ЦК України)

Законодавством передбачено розмежування в окремі інститути послуги «перевезення» та «транспортне експедирування». Тобто, ці договори є самостійними спеціальними договорами про надання послуг. За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (ст. 929 ЦК України). Із змісту ст.ст. 909, 929 ЦК України слідує, що за договором перевезення у перевізника (відповідача) виникає обов'язок доставити вантаж у пункт призначення і право отримати плату за перевезення, а у експедитора виникає обов'язок особисто виконати експедиційні послуги, пов'язані з перевезенням вантажу, або організувати їх виконання та право отримати плату за ці послуги.

Відповідно до п.п. 1,1, 1.2, 1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів (ст. 62 Статуту ), затверджених наказом №644 від 21.11.2000 р., зареєстрованим Мін'юстом України 24.11.2000 за № 864/5085, платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць. Плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір. (Абзац перший п.1.2 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства інфраструктури № 513 від 14.10.2014). До внесення цієї плати відправлення вантажу може бути затримано, за час затримки залізниця стягує з відправника плату за користування вагонами (контейнерами), передбачену ст.119 Статуту, а також пеню у розмірі, встановленому законодавством. Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.

Згідно з п. 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковим підрозділом, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Із матеріалів справи слідує, що списання спірної суми відповідачем відбулося на підставі Договору № Е-050047 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 29.07.2010 р., і списання було здійснено з рахунку не позивача, а не третьої особи ПрАТ «Укренерготранс». Оскільки позивач не є стороною даного двохстороннього договору, і даним договором не передбачено виникнення прав для ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», то суд вважає, що з вимогою про стягнення 211778,42 грн. з визначеною правовою природою - неправомірно списаних грошових коштів має право звертатися до суду сторона договору ПрАТ «Укренерготранс», оскільки саме з його рахунку здійснено списання.

Статтею 1 ГПК України передбачено право на звернення до господарського суду підприємств та організацій за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ст.133 Статуту залізниць передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноважений особі, яка виступає від їх імені.

Як вказано вище, заявлена до стягнення сума 211778,42 грн., як вбачається із накопичувальної картки № 29090023, є збором за зберігання вагонів на коліях загального користування та платою за користування вагонами, і відповідно до Статуту залізниць ця плата не є мірою відповідальності, яка може застосовуватися лише за наявності вини сторони у зобов'язанні. Тобто, це оплата за договором і оспорювати підстави для стягнення і її розмір може сторона, яка сплатила (з рахунку якої списано ці кошти).

Досліджені у судовому засіданні представлені позивачем письмові докази (підписаний 30.09.2014 р. між позивачем та ПрАТ «Укренерготранс» акт № 00307 на надання транспортно-експедиційних послуг на загальну суму 685356,05 грн., виставлений третьою особою рахунок на зазначену суму, який був оплачений позивачем згідно з платіжним дорученням № 17209 від 30.09.2014 р.) свідчать про те, що позивач прийняв належне виконання наданих третьою особою транспортно-експедиційних послуг без зауважень і сплатив вартість цих послуг. Однак це не свідчить, що у разі не згоди зі списанням з рахунку третьої особи 211778,42 грн., позивач має право стягувати з ДП «Донецька залізниця» вказану суму як плату за надання послуг.

Суд вважає, що по суті позов подано по даному предмету і підстав позову в інтересах третьої особи. ГПК України не передбачено права однієї особи звертатися до господарського суду з позовними вимогами в інтересах іншої особи.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення, ця вимога повинна спиратися на підставу позову. За змістом ст. 54 ГПК України позивач самостійно визначає предмет та підстави поданого позову, тобто зміст вимоги та матеріально - правові обставини, на які він посилається. Зміна предмету або підстав позову може мати місце лише до переходу судом до розгляду справи по суті (ст. 22 ГПК України), викладатися у вигляді окремою заяви та копія цієї зави повинна бути направлена (вручена) відповідачу, оскільки в іншому випадку ці процесуальні дії будуть порушенням прав відповідача, принципів рівності і змагальності сторін (ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України). Письмове пояснення згідно з ст. 32 ГПК України є доказом у справі, а не заявою про зміну позовних вимог.

У письмових поясненнях відповідач визначив заявлену до стягнення суму як шкоду із посиланням на ст. 1166 ЦК України. Суд не надає оцінку і не розглядає правомірність цих обґрунтувань, оскільки це не просто зміна (доповнення) посилання на норми права (доповнення його новими обставинами), по суті це є зміна позову, що не оформлена відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу, не може бути прийнята на цій стадії розгляду справи. Вимоги про стягнення шкоди регулюються окремим розділом ЦК України, є внедоговірними, у разі їх розгляду закон вимагає інший предмет доказування (всі чотири складові частини шкоди). Суд вважає необґрунтованим посилання позивача та третьої особи в судовому засіданні на постанову Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. - на право суду посилатися в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, і це не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог, оскільки в даному випадку, враховуючи укладення між учасниками процесу декількох договорів, виникнення декількох правовідносин, розгляд вимог про стягнення 211778,42 грн. на підставі ст. 1166 ЦК України як шкоди неможливо у межах вирішення даної справи, оскільки це буде виходом за межі позовних вимог, що суперечить ст. 83 ГПК України. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» з огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

За таких обставин, суд не бере до уваги посилання позивача та третьої особи на інші норми права та письмові докази (в тому числі листування, претензії), вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку з інших підстав або по іншому предмету спору.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 15 червня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.