РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №910/9101/15

за позовом Приватного підприємства "ВОЯЖ"

до Комунального підприємства "Київський метрополітен"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання договору продовженим

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Ковтун Т.О. (дов.№151-Н від 31.10.2014),

від третьої особи: Кожарко О.О. (дов. №062/02/07-1667 від 17.02.2015),

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "ВОЯЖ" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання договору продовженим.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим що відповідач, як орендодавець, ухиляється від дій спрямованих на продовження дії договору оренди №27-Упр(Ор) від 11.05.2010 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2015 порушено провадження у справі №910/9101/15 та призначено її до розгляду на 14.05.2015 року.

За наслідками судового засідання 14.05.2015 судом постановлено ухвалу, якою залучено до участі у справі в якості третьої особи Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та відкладено розгляд справи на 02.06.2015 року.

До судового засідання 02.06.2015 позивач повторно не направив свого представника для участі у судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача проти позову заперечував, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у письмовому відзиві.

Представник третьої особи у судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає у межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Пунктом 1 ст. 77 ГПК України у якості такої обставини визначено нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Судом, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.05.2010 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (орендодавець) та Приватним підприємством «Вояж» (орендар) укладено договір оренди №27-Упр(Ор)-10 за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київради від 18.12.2008 №860/860 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "Ш "Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря), площею 38,7 кв.м. за адресою: станція метро «Харківська» (вестибюль №1), для торгівлі непродовольчими товарами (п. п. 1.1, 2.1 договору).

Між Позивачем та Відповідачем 11.05.2010 укладено Додаток №2 до договору, яким сторони затвердили розрахунок місячної орендної ставки.

У подальшому, 12.05.2010 сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі майна в оренду (Додаток №1), відповідно до якого Орендодавець передав, а орендар отримав частину переходу станції метро «Харківська» (вестибюль №1) визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 38,7 кв.м.

Відповідно до п. 5.4. Договору оренди, орендар після закінчення строку дії цього Договору має переважне право, за інших рівних умов, на продовження дії Договору за умови належного виконання своїх обов'язків за цим Договором. Дозвіл надає Київська міська рада.

Згідно п. 9.1. Договору оренди, договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київської міської ради від 18.12.200 №860/860 діє з 12.05.2010 до 10.05.2013 року.

За приписами пункту 9.3 Договору оренди, після закінчення строку дії цього Договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київської міської ради.

Питання оренди комунального майна територіальної громади міста Києва регулюються Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, відповідно до розділу 8 якого встановлено, що договори оренди укладаються на підставі рішення Київської міської ради про передачу об'єкта оренди. Дане рішення приймається постійною комісією з питань власності.

На виконання вимог рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, Позивач звернувся з клопотанням до Київської міської ради про продовження строку дії договору оренди. Так, рішенням постійної комісії з питань власності Київської міської ради від 31.10.2013 №08/283-1239 погоджено питання щодо продовження Приватному підприємству «Вояж» строку дії договору оренди частини переходів загальною площею 38,7 кв.м. на станції метро «Харківська» (вестибюль №1). Встановлено строк дії договору оренди 2 роки 364 дні та ставку орендної плати відповідно до методики, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250. Пунктом 3 цього рішення доручено Орендодавцю здійснити організаційно правові заходи щодо продовження дії договорів оренди.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача із пропозицією продовжити дію договору оренди та виконати Рішення постійної комісії з питань власності Київської міської ради від 31.10.2013 року № 08/283-1239.

Оскільки, у порушення вказаного рішення Орендодавцем - КП «Київський метрополітен» не здійснено жодних дій щодо продовження дії Договору оренди, Приватне підприємство «Вояж», звернулось із даним позовом до суду у межах якого просить визнати договір оренди №27-Упр(Ор)-10 від 11.05.2010 продовженим на той самий термін, а саме до 08.05.2016 року.

Відповідач заперечує проти задоволення позову з підстав того, що орендодавцем майна територіальної громади м. Києва виступає Головне управління комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а тому у нього відсутні повноваження погоджувати продовження строку дії договору оренди.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

Як передбачено нормами ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи із змісту укладеного між сторонами договору, останній за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Приватне підприємство «Вояж» продовжує користуватися нерухомим майном яке було передано згідно договору оренди, при цьому Позивач сплачує орендну плату з 10.05.2013 року. Підтвердженням оплати є Акти наданих послуг. Заборгованості по орендним платежам не має.

Приватне підприємство «Вояж» вважає, що договір оренди №27-Упр(Ор)-10 продовжений на той самий термін, а саме до 08.05.2016 на підставі ст. 764 Цивільного кодексу України, рішення постійної комісії з питань власності Київської міської ради від 31.10.2013 про продовження дії договору оренди.

31.01.2015 Позивач отримав від Відповідача лист № 197-НДД, в якому Відповідач стверджує, що договір закінчився та на новий термін продовжуватися не буде, при цьому вимагає привести об'єкт оренди у первинний стан та передати орендодавцю за актом приймання-передачі.

Нормами статті 777 Цивільного кодексу України визначено, що наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші передцоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (ч. 1 ст. 187 ГК України).

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 4 статті 188 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до Статуту комунального підприємства „Київський метрополітен" підприємство належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва на підставі розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30.06.1998 № 464-р та Київської міської державної адміністрації від 28.10.1998 № 2155 «Про зарахування майна державного підприємства у комунальну власність територіальної громади м. Києва» і Головному управлінню транспорту та зв'язку виконавчого органу ради (Київської міської державної адміністрації).

За приписами пукту 5.2. Статуту КП „Київський метрополітен" майно комунального підприємства «Київський метрополітен» є комунальною власністю територіальної громади м. Києва і закріплене за ним на праві господарського відання.

Передача майна територіальної громади м. Києва, яке знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен», здійснюється відповідно до норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України „Про оренду державного та комунального майна" та Положення про оренду майна територіальної громади м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон) договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Посилання Позивача на ст. 764 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був встановлений раніше, є безпідставним, оскільки Відповідачем направлено Позивачу повідомлення про припинення терміну дії Договору від 15.05.2013 № 11-03/377.

Зазначене повідомлення направлено Відповідачем з урахуванням норм ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 17 Закону, а саме - протягом місяця з моменту закінчення дії Договору.

Таким чином, дію Договору не було автоматично продовжено на той же самий термін.

Згідно з п. 4.14 Договору, Орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі Орендодавцю. При цьому оплата по договору нараховується Орендодавцем та сплачується Орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

Абзацом 2 п. 3.5 Договору передбачено, що оплата по Договору проводиться Орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання Сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди Орендодавцеві.

Отже, враховуючи умови Договору та відмову позивача звільнити об'єкт оренди, сплата орендної плати Орендарем не може бути підставою для визнання договору оренди продовженим.

Пунктом 9.3 Договору передбачено, що після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київської міської ради.

На момент закінчення дії Договору, а саме: станом на 10.05.2013 та протягом місяця з моменту закінчення терміну дії Договору відповідного рішення постійної комісії Київської міської ради з питань власності прийнято не було.

Зазначений договір укладено відповідно до Порядку передачі майна територіальної громади м. Києва в оренду, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91, яким передбачено, що Орендодавцем майна територіальної громади м. Києва можуть виступати комунальні підприємства.

Однак, рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 визнанотаким, що втратило чинність, рішення Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91 та затверджено нове Положення про оренду майна територіальної громади м. Києва (далі - Положення).

Згідно з розділом 2 Положення та враховуючи додаток 11 до Положення, а саме: Типовий договір про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду, Орендодавцем майна територіальної громади м. Києва виступає Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Пунктом 2.13 рішення Київської міської ради від 15.03.2012 № 198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) перейменовано у Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Таким чином, твердження Позивача про те, що КП „Київський метрополітен", як Орендодавцем, не виконано рішення постійної комісії з питань власності Київської міської ради від 31.10.2013 № 08/283-1239 є хибними, оскільки згідно з Положенням Комунальне підприємство «Київський метрополітен» не може бути Орендодавцем за договором оренди комунального майна.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи приписи статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32-33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного підприємства "ВОЯЖ" до Комунального підприємства "Київський метрополітен" за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання договору продовженим - відмовити повністю.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 02.06.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 08.06.2015 року

Суддя К.В. Полякова