КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/17936/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 10.06.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Творча майстерня «Престиж» на рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2015 (повне рішення складено 12.03.2015)

у справі №910/17936/14 (суддя Мельник В.І.)

за позовом приватного підприємства «Творча майстерня «Престиж»

до публічного акціонерного товариства «НЕОС Банк»

треті особи 1) Міністерство юстиції України

2) приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-1»

про визнання недійними правочинів,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі №910/17936/14 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, приватне підприємство «Творча майстерня «Престиж» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі №910/17936/14 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою від 27.03.2015 Київським апеляційним господарським судом апеляційну скаргу ПП «Творча майстерня «Престиж» прийнято до провадження та призначено справу №910/17936/14 до розгляду у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Публічним акціонерним товариством «НЕОС Банк» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ПП «Творча майстерня «Престиж» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі №910/17936/14 - без змін.

Представники позивача брали участь в судових засіданнях, в яких підтримували доводи апеляційної скарги, надавали пояснення та просили апеляційну скаргу ПП «Творча майстерня «Престиж» задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі №910/17936/14 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача брав участь в судових засіданнях, надав свої пояснення й заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі №910/17936/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП «Творча майстерня «Престиж» - без задоволення.

Представники третьої особи-1 13.05.2015 та 20.05.2015 брали участь в судових засіданнях, надавали пояснення та просили спір у справі вирішити відповідно до вимог чинного законодавства.

Представники третьої особи-2 в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходиться в матеріалах справи. Однак, вказана обставина не перешкоджає розгляду справи, оскільки учасники судового процесу, які не з'явилися в судове засідання, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні представників та третьої особи-2.

20.05.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ПП «Творча майстерня «Престиж» надійшло клопотання про призначення судово-економічної та будівельно-технічної експертизи у справі. В обґрунтування поданого клопотання скаржник зазначає, що вартість правочинів з набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки була істотно занижена, чим порушено право позивача на отримання відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в силу приписів ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2015 №4 судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять для предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, колегія суддів ухвалила відмовити позивачу у задоволенні поданого клопотання у зв'язку з тим, що порушення питання щодо розміру заборгованості та вартості предмету іпотеки не впливає на дійсність правочинів щодо набуття прав власності на предмет іпотеки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014 скасовано ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2014 у справі №910/17936/14 про призначення судової економічної та будівельно-технічної експертизи. Скасовуючи ухвалу господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України зазначив, що призначення експертизи та зупинення провадження у справі порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2010 між відкритим акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «НЕОС банк», (банк) та приватним акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-1» (позичальник) укладено кредитний договір №14-257/2010, за умовами його банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в сумі 10 000 000,00 доларів США для завершення будівництва проекту з 15.06.2010 по 14.06.2013.

Згідно з п. 3.7. кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати комісію за невикористаний залишок кредитної лінії в розмірі 1% річних. Розрахунковий період по нарахуванню комісії 30 (31) день з 21 числа минулого по 20 число поточного місяця із розрахунку 365 (366) днів на рік. Комісію за кредит позичальник сплачує щомісячно до 27 числа та по закінченні строку дії договору, але не пізніше 14 червня 2013 р., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок №3578.0.029997.001.

Відповідно до 3.29. кредитного договору позичальник зобов'язується в день надання кредитних коштів, сплатити комісію за відкриття позичкового рахунку в розмірі 1% від суми кредиту на рахунок №3600.1.029997.002 в ВАТ «Банк Кіпру», МФО 320940.

25.06.2010 між відкритим акціонерним товариством «Банк Кіпру» (кредитор), приватним підприємством «Творча майстерня «Престиж» (поручитель) та приватним акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-1» (позичальник) укладено договір поруки №216-2010 відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі грошових зобов'язань, що випливають з кредитного договору №14-257/2010 від 15.06.2010.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06.07.2010 між ВАТ «Банк Кіпру» (іпотекодержатель), ПП «Творча майстерня «Престиж» (іпотекодавець), яке виступає майновим поручителем по зобов'язанням ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1» (позичальник) укладено іпотечний договір (далі - іпотечний договір-1), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрований за №1679.

Відповідно до умов іпотечного договору-1 позивач передав відповідачу в іпотеку 13 об'єктів нерухомого майна загальною заставною вартістю 92 375 288,00 грн.

Згідно з п. 4.4.1. іпотечного договору-1 перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання вимог за Кредитним договором, у наступному порядку: у разі порушення позичальником умов кредитного договору та/або іпотекодавцем - умов цього договору, іпотекодержатель направляє їм вимогу про усунення порушень, в якій зазначає, що в разі невиконання даної вимоги в 30-денний строк іпотекодержатель буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки; якщо 30-денний термін пройшов, а порушення позичальником (іпотекодавцем) не усунуті, іпотекодержатель звертається до відповідних державних органів для реєстрації права власності на предмет іпотеки за собою.

03.11.2010 між ПАТ «Банк Кіпру» (іпотекодержатель), ПП «Творча майстерня «Престиж» (іпотекодавець), яке виступає майновим поручителем по зобов'язанням ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1» (позичальник) укладено іпотечний договір (далі - іпотечний договір-2), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрований за №3154, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю будівлю дитячого садка (літ. А) заставною вартістю 19 897 000,00 грн.

28.01.2011 між ПАТ «Банк Кіпру» (іпотекодержатель), ПП «Творча майстерня «Престиж» (іпотекодавець), яке виступає майновим поручителем по зобов'язанням ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1» (позичальник) укладено іпотечний договір (далі - іпотечний договір-3), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрований за №205, за умовами якого позивач передав в іпотеку відповідачу 3 об'єкти нерухомого майна заставною вартістю 33 980 927,00 грн.

29.09.2010 між ПАТ «Банк Кіпру» (іпотекодержатель) та ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1» (іпотекодавець) укладено іпотечний договір (далі - іпотечний договір-4), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрований за №2784. За умовами даного договору позичальник передав відповідачу в іпотеку 2 об'єкти нерухомого майна загальною заставною вартістю 12 657 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 19.06.2013 відповідач звернувся до позивача та третьої особи-2 з повідомленням про порушення кредитного та іпотечного договорів та вимогою про усунення порушень шляхом погашення кредиту, відсотків та інших платежів у розмірі 4 546 077,82 дол. США, що еквівалентно 36 335 385,15 грн. Також відповідач зазначив, що якщо зазначені порушення не будуть виправлені протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, то банк буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом отримання права власності на предмет іпотеки.

У серпні 2014 року ПП «Творча майстерня «Престиж» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Банк Кіпру», треті особи - Державна реєстраційна служба України та ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» з вимогами про: визнання недійсними правочинів з переходу до ПАТ «Банк Кіпру» права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06.07.2010, укладений між ПАТ «Банк Кіпру» та ПП «Творча майстерня «Престиж», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований за №1679; скасування рішення Державної реєстраційної служби України про державну реєстрацію права власності на заставне нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.09.2013 та 12.09.2013 Державною реєстраційною службою України за відповідними заявами відповідача на підставі іпотечного договору-1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав власності на 13 об'єктів заставного нерухомого майна за відповідачем та 04.10.2013 внесено відповідні записи у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Однак, позивач довідався про перехід права власності 31.10.2013 та зазначає, що перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя суперечить нормам чинного законодавства, оскільки правочин вчинено за недійсною ціною.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не наведено, які саме пункти ст. 203 Цивільного кодексу України сторонами було порушено при укладенні спірних правочинів. Окрім того, банком дотримано вимоги чинного законодавства щодо набуття права власності на предмет іпотеки у повному обсязі, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 №11 вирішуючи питання про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Однак, при зверненні до суду з позовом, позивачем не зазначено вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, щодо недодержання сторонами під час вчинення даних правочинів.

Згідно з ст. 37 «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне остереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета суб'єктом оціночної діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, банком було замовлено проведення оцінки предмету іпотеки та визначено вартість нерухомого майна на момент переходу прав власності на предмет іпотеки належним чином.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 4.1.4. іпотечного договору-1 передбачено, що у разі порушення позичальником умов кредитного договору та/або іпотекодавцем - умов цього договору, іпотекодержатель направляє їм вимогу про усунення порушень, в якій зазначає, що в разі невиконання даної вимоги в 30-денний строк іпотекодержатель буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки; якщо 30-денний термін пройшов, а порушення позичальником (іпотекодавцем) не усунуті, іпотекодержатель звертається до відповідних державних органів для реєстрації права власності на предмет іпотеки за собою.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку» та п. 4.1.4.1 іпотечного договору-1, 19.06.2013 були направлені повідомлення про порушення кредитного та іпотечного договорів і вимога про усунення порушень позичальнику, іпотекодавцю та поручителю. Однак, в 30-денний строк порушення усунуті не були, у зв'язку з чим, банк звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом отримання права власності на предмет іпотеки.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що банком дотримано вимоги діючого законодавства щодо переходу прав власності на предмет іпотеки у повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про скасування рішення Державної реєстраційної служби України про держану реєстрацію права власності відповідача на заставне нерухоме майно за договором іпотеки колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду України від 28.02.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 25.09.2014 у справі №826/18847/13 позовні вимоги ПП «Творча майстерня «Престиж» до Головного управління юстиції в місті Києві та Державної реєстраційної служби України щодо визнання протиправним та скасування рішення Державної реєстраційної служби про реєстрацію за ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є ПАТ «НЕОС Банк» прав власності на предмет іпотеки залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Твердження скаржника, що місцевим господарським судом не взято до уваги те, що предметом позову і підставами його обґрунтування в адміністративному суді були зовсім інші обставини, колегія суддів не бере до уваги, оскільки адміністративним судом встановлено у повному обсязі досліджувалось рішення Державної реєстраційної служби України щодо реєстрації права власності на заставне нерухоме майно та суд дійшов до висновку про його правомірність та відповідність нормам чинного законодавства.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо скасування рішень Державної реєстраційної служби України про державну реєстрацію права власності відповідача на заставне нерухоме майно за договором іпотеки від 06.07.2010, оскільки адміністративним судом встановлено їх правомірність.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що банком дотримано вимоги діючого законодавства щодо переходу прав власності на предмет іпотеки в повному обсязі.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Одночасно колегія суддів вважає, що розмір заборгованості та вартість предмету іпотеки, за рахунок якого було здійснено погашення кредитної лінії не може вплинути на дійсність правочинів щодо набуття права власності на предмет іпотеки, а лише визначає фінансові межі відповідальності позивача перед банком, що, на думку колегії, може бути окремим предметом спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі №910/17936/14 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі №910/17936/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП «Творча майстерня «Престиж» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства «Творча майстерня «Престиж» на рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі №910/17936/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2015 у справі №910/17936/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17936/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук