РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015Справа №910/5885/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТ Медіа"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокдейл ЛТД"

про визнання договору недійсним.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Кейно Д. І., директор, наказ № 35 від 04.11.2011 р.;

Від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить визнати договір № 31/03/14-1 від 31.03.2014 року недійсним за ознаками нікчемності, а також стягнути з відповідача 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 року порушено провадження у справі № 910/5885/15-г, розгляд справи призначено на 07.04.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 року слухання справи № 910/5885/15-г відкладено до 12.05.2015 року.

За наслідками розгляду справи у судовому засіданні 12.05.2015 суд у задоволення клопотання представника позивача продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відклав розгляд справи на 19.05.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2015 року слухання справи № 910/5885/15-г відкладено до 28.05.2015 року.

У судовому засіданні 28.05.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач був належним чином повідомлений про час, день і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось на адресу суду і підтверджує факт отримання ухвали господарського суду представником відповідача.

Відповідач не направив в судове засідання своїх повноважних представників, про причину неявки суд не повідомив.

З огляду на неявку представника відповідача в судове засідання, господарський суд враховує, що за змістом ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОРТ Медіа" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рокдейл ЛТД" (виконавець) 31.03.2014 року укладено договір №31/03/14-1 про надання рекламних послуг, предметом якого є надання послуг, за яким замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання провести рекламну кампанію в мережі Інтернет для замовника (послуги), а замовник зобов'язується приймати та оплачувати послуги виконавця в строки та на умовах обумовлених в цьому договорі та додатках до нього.

Відповідно до п. 1.3. договору (розділ 1), умови рекламної компанії сторони обумовлюють у додатках до цього договору: вартість, терміни, умови розміщення та демонстрації рекламних матеріалів, формат рекламних матеріалів.

За умовами п. 1.5. договору (розділ 2), засвідченням факту належного виконання рекламних послуг за договором є підписана та завірена печаткою виконавця відповідна ефірна довідка, запис реклами замовника, що вийшла на телеканалі, на електронному носії (передається за актом приймання передачі електронного носія), акт наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками сторін, в якому повинні бути вказані назва телеканалу, на якому відбулось розміщення, період виходу рекламних матеріалів, вартість послуг виконавця.

Приписами розділу 4 п. 2. договору сторони погодили здійснення розрахунків за даним договором, а саме визначили, що вартість послуг виконавця, форма, порядок та інші умови платежів по договору зазначаються в завданнях, технічних завданнях, заявках, листах-заявках, адресних програмах на виконання рекламних послуг і на підставі узгоджених медіа-планів, сценаріїв, що є невід'ємними частинами Договору.

Звертаючись із даним позовом до суду, ТОВ "ОРТ Медіа" стверджує, що відсутність визначення у договорі ціни, зумовлює його недійсність, зважаючи що погодження ціни є істотною умовою договору.

Не погоджуючись із доводами позивача, ТОВ "Рокдейл ЛТД" у відзиві зазначає, що сторонами у договорі встановлено порядок визначення його ціни та твердження позивача не відповідають дійсності, а відтак причини для визнання даного договору недійсним відсутні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, судом встановлено, що укладений між сторонами договір №31/03/14-1 від 31.03.2014 є за своєю правовою природою договором про надання послуг.

Згідно положень статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із оспорюваного договору, предметом цього договору є зобов'язання, за яким позивач є замовником послуг, а відповідач виконавцем таких послуг.

Вартість послуг виконавця, відповідно до п.2.1.1. договору (розділ 4), зазначаються в завданнях, технічних завданнях, заявках, листах-заявках, адресних програмах на виконання рекламних послуг і на підставі узгоджених медіа-планів, сценаріїв, що є невід'ємними частинами договору.

Згідно п.2.2. договору, оплата послуг виконавця проводиться замовником шляхом 100% попередньої оплати вартості рекламних послуг згідно з відповідними додатками до договору та на підставі виставлених виконавцем рахунків шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця відповідної суми впродовж 3-х банківських днів з моменту одержання рахунку, але не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку рекламної кампанії.

Не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати надання виконавцем акта наданих послуг та звітів, замовник повинен підписати акт наданих послуг, або надати свої письмові зауваження про допущені виконавцем недоліки та спосіб їх усунення або повідомити про прийняття або неприйняття звіту. Ненадання або несвоєчасне надання цих документів сторони трактують як згоду замовника з тим, що виконавець надав послуги за договором належним чином і в повному обсязі. (п.2.3.,п.2.3.1.договору).

За умовами п. 2.4. договору, форма, порядок та інші умови платежів по договору зазначаються в додатках, технічному завданні, заявці, листі-заявці, адресній програмі на виконання рекламних послуг.

Пунктом 8.1. договору сторони визначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання представниками сторін та діє до 31 грудня 2014 року. У випадку відсутності повідомлення про розірвання договору від однієї з сторін протягом 30 днів до закінчення строку дії договору, він вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання даного договору позивачем та відповідачем підписано та скріплено печатками акти виконаних робіт № 279 від 30.04.2014, № 280 від 30.04.2014, № 554 від 31.05.2014, № 555 від 31.05.2014, № 556 від 31.05.2014, № 558 від 31.05.2014, № 557 від 31.05.2014 , із відповідним зведеними ефірними довідками та податковими накладними.

Жодних заперечень щодо наданих робіт позивачем не висловлено та претензій не надано, а отже згідно умов договору, позивач підтвердив, що відповідач надав послуги за договором належним чином і в повному обсязі.

Положеннями частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За статтями 6, 627 та 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суперечність договору положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.

Таким чином, оскільки сторонами у договорі погоджено всі істотні умови, а саме визначено предмет договору, строк дії та порядок встановлення ціни, яка не є твердою, а залежить від обсягу замовлених послуг, то у суду відсутні підстави для визнання даного договору недійсним.

Окрім того, позивач підписуючи акти наданих відповідачем послуг погодився з їх вартістю та прийняв послуги без жодних заперечень, а тому посилання позивача на відсутність погодження ціни договору як на підставу його недійсності, суперечить фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд вказує, що однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача внаслідок укладення оспорюваного договору №31/03/14-1 від 31.03.2014, а тому позовні вимоги про визнання вказаного договору недійсним задоволенню не підлягають.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,

якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,

якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним

господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 05.06.2015 р.