ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа № 922/5693/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача - Філатов П.А., на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1816 від 16.10.2012 р. та угоди про надання правової допомоги та представництво б/н від 04.12.2014 р.;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду Фізичної особи-підприємця Мануйлова Петра Миколайовича (вх. № 4579Х/1-28) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11 грудня 2014 року у справі № 922/5693/14

за позовом Фізичної особи-підприємця Мануйлова Петра Миколайовича, м. Харків,

до Aramex Autos Societe de Personnes a Responsabilite Limitee, м. Лоделенсар у Бельгії,

про стягнення 4995 євро ( 94217,23 грн.),

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 р. ФОП Мануйлов П.М. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Aramex Autos Societe de Personnes A responsabilite Limitee, м. Лоделенсар, Бельгія, про стягнення 4995 євро (94217,23 грн.) за Контрактом № 04/09/14 від 04.09.2014 р., укладеним між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.12.2014 р. у справі № 922/5693/14 (суддя Макаренко О.В.) відмовлено в прийнятті позовної заяви Фізичної особи-підприємця Мануйлова Петра Миколайовича до Aramex Autos Societe de Personnes A responsabilite Limitee, м. Лоделенсар, Бельгія про стягнення 4995 євро (94217,23 грн.) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що прийнята з порушенням норм міжнародного приватного права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.12.2014 р. у справі № 922/5693/14. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що, відмовляючи у прийнятті позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у пункті 9.2 контракту № 04/09/14 від 04.09.2014 р. чітко не визначили назву суду, якому відповідно до законодавства буде підвідомчий даний спір. При цьому, фактично було застосовано норму пункту 1 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Проте, за висновком позивача, відсутність домовленості сторін щодо підсудності спору судам України не має правового значення, так як в даному випадку позивачем було застосовано норму пункту 7 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно з якою суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.12.2014 року апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 16.06.2015 року на 11:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 16.06.2015 року підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча Харківським апеляційним господарським судом на виконання вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах було направлено відповідному центральному органу Держави Бельгія прохання про вручення за кордоном судового документу - ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 25.12.2014 року у справі № 922/5693/14.

Враховуючи зазначене, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у справі є іноземний суб'єкт господарювання - Aramex Autos Societe de Personnes A responsabilite Limitee, який знаходиться у м. Лоделенсар в Бельгії.

Спір у даній справі стосується стягнення заборгованості за укладеним сторонами Контрактом № 04/09/14 від 04.09.2014 р., відповідно до якого позивач продає, а відповідач купує на умовах FCA Харків (Інкотермс 2010 року) товар (деревне вугілля для грилів і камінів, виготовлене з листяних порід деревини (виготовлене в Україні), упаковане в паперовий крафт-мішок.

Як передбачено статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України, підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою), зокрема і питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, визначені Законом України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також, за згодою сторін спору, - Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено правила визначення підсудності судам України.

Так, цією статтею передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Зі змісту пункту 9.2. Контракту № 04/09/14 від 04.09.2014 р. вбачається, що сторони домовились про те, що у випадку, якщо спір не вдалося залагодити, то за письмовим запитом однієї із сторін спір передається на розгляд до суду по суті проблеми.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у прийнятті позовної заяви, виходив з того, що оскільки у Контракті № 04/09/14 від 04.09.2014 р. сторони чітко не визначили назву суду, якому відповідно до законодавства буде підвідомчий даний спір, то цей спір не підлягає розгляду в господарських судах України, що є підставою для відмови в прийнятті позовної заяви відповідно до пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, колегія суддів не може погодитися із таким висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

У пункті 1 роз'яснення Президії Вищого Господарського Суду України N 04-5/608 від 31.05.2002 р. "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" зазначено, що за статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону. Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності (пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право"), спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III Господарського процесуального кодексу України.

Зі змісту Контракту № 04/09/14 від 04.09.2014 р. вбачається, що його було укладено у м. Харкові, тобто в Україні.

Згідно з частинами 2, 3 Закону України «Про міжнародне приватне право», у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином.

Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 44 Закону України «Про міжнародне приватне право», у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є продавець - за договором купівлі-продажу.

Оскільки у контракті відсутня згода сторін на вибір права, правом, що застосовується, є право країни продавця, тобто - право України.

У пункті 9.2. цього Контракту вказано про передачу незалагодженого сторонами спору на вирішення суду, при чому в Контракті відсутні жодні застереження, що цим судом є не український суд (суд країни укладення Контракту, яка одночасно є країною продавця, тобто країною, право якої застосовується), а іноземний суд.

Таким чином, виходячи зі змісту Контракту в цілому, можна дійти висновку, що сторони контракту передбачили передачу спору, у випадку його незалагодження між сторонами, на вирішення відповідного українського суду (суду країни, на території якої укладено Контракт, яка одночасно є країною, право якої застосовується), що відповідає пункту 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Окрім цього, місцевий господарський суд не застосував норму пункту 7 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно з якою суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України).

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник у зв'язку із поставкою позивачем товару відповідачу відповідно до умов Контракту № 04/09/14 від 04.09.2014 р., отримавши який відповідач, за висновком позивача, не оплатив.

Відповідно до умов Контракту № 04/09/14 від 04.09.2014 р., позивач продає а відповідач купує на умовах FCA Харків (Інкотермс 2010 року) товар (деревне вугілля для грилів і камінів, виготовлене з листяних порід деревини (виготовлене в Україні), упаковане в паперовий крафт-мішок.

Умови Правил Інкотермс FCA є умовами Франко перевізника (назва місця). При цьому в даному випадку назвою місця, тобто місця виконання Контракту є м. Харків, про що вказано у пункті 1.1 Контракту.

Відповідно до статті А.4 Правил Інкотермс FCA, продавець зобов'язаний надати товар перевізнику або іншій особі, вказаній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 а), в названому місці (в даному випадку - у м. Харкові) у встановлену дату або в обумовлений строк.

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару на виконання Контракту відбулась на території України, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія податкової декларації № 807170000/2014/011334 (аркуш справи 14), в якій митним органом виїзду зазначено Ягодинську митницю Міндоходів України, а також копія міжнародної товаро-транспортної накладної А № 063671 (аркуш справи 16), в якій місцем завантаження вантажу визначено м. Харків, Україна.

Таким чином, поставка товару за Контрактом як подія, що стала підставою для подання позову, відбулася в м. Харкові в Україні, у зв'язку з чим, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», спір у даній справі є підсудним українському, а не іноземному суду.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи ухвалу від 11.12.2014 р. у справі № 922/5693/14, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права, а тому вказана ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд Господарського суду Харківської області.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 4 частини 1 статті 104, статей 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мануйлова Петра Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 11 грудня 2014 року у справі № 922/5693/14 скасувати.

Справу передати на розгляд Господарського суду Харківської області.

Апелянту - Фізичній особі-підприємцю Мануйлову Петру Миколайовичу, у відповідності до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р. та Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень (розділ VI) (затвердженої Наказом Міністерства юстиції України і Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 р. № 1092/5/54) забезпечити надсилання копії цієї постанови відповідачеві - Aramex Autos Societe de Personnes a Responsabilite Limitee.

Для цього апелянту в строк до 25 червня 2015 року надати суду перекладені на французьку мову: постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р. у справі № 922/5693/14 в 3 примірниках; прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів в 3 примірниках, правильність яких посвідчити нотаріально.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено та підписано 19.06.2015 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.