РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015Справа №910/9797/15

За позовом Селянського фермерського господарства «Плюти»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»

про стягнення 22967 грн. 89 коп.

Суддя: Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача -Березюк Л.В. (довіреність №1 від 12.12.2014),

від відповідача - Бєльський В.М. (довіреність від 12.05.2015)

в с т а н о в и в:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь Селянського фермерського господарства «Плюти» 16456 грн. авансового платежу за договором фінансового лізингу №001649 від 19.11.2014, інфляційні нарахування на суму заборгованості в розмірі 1945 грн. та 3% річних у сумі 123 грн. 08 коп.

08.06.2015 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій він просив стягнути з відповідача 6275 грн. 20 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості за період з березня 2015 року по квітень 2015 року та 3% річних у розмірі 236 грн. 69 коп. за період з 13.03.2015 по 04.06.2015, в іншій частині позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь Селянського фермерського господарства «Плюти» 16456 грн. суми авансового платежу за договором фінансового лізингу №001649 від 19.11.2014 залишив без змін.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 19.11.2015 між Селянським фермерським господарством «Плюти» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу №001649, підпунктом 8.2.1 якого визначено склад першого лізингового платежу: комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи, аванс ціни предмета лізингу, комісійна винагорода лізингодавця за передачу предмета лізингу. Згідно з п. 5.2 договору фінансового лізингу №001649 від 19.11.2014 позивач має право сплачувати авансовий платіж впродовж, але не більше, 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними відповідачем, але остаточна сплата авансового платежу можлива лише після сплати комісії за організацію. Таким чином, відповідач помилково вважає, що сплачені позивачем 20570 грн. є саме комісією за організацію, оскільки договором передбачено право позивача здійснювати сплату частини авансового платежу перед сплатою комісії за організацію і позивач скористався цим правом, сплативши в день підписання договору частину авансового платежу в розмірі 20570 грн. Позивачем надіслано відповідачу заяву про розірвання договору фінансового лізингу №001649 від 19.11.2014 та повернення сплачених 20570 грн. авансового платежу протягом семи календарних днів. Вказана вимога отримана відповідачем 04.12.2014. Відповідач викладені у заяві вимоги не виконав і кошти в сумі 20 570 грн. позивачу не повернув, що, на думку позивача, є неправомірним.

У судовому засіданні 15.05.2015 відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що твердження позивача про те, що сплачена сума коштів у розмірі 20570 грн. не є комісією за організацію, а сплачена як частина авансового платежу, є необґрунтованими. Зазначена сума коштів є саме комісією за організацію сплаченої на виконання умов договору фінансового лізингу № 001649 від 19.11.2014, розмір якої встановлюється у додатку № 1 до договору, що складає 10%, тобто 20570,00 грн. від вартості предмету лізингу, розмір якої визначено у додатках № 1, 2, 3 до договору, а також вказано у заяві на отримання фінансового лізингу від 19.11.2014 та становить - 205700 грн. Посилаючись на положення п. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідач зазначив, що комісія за організацію договору відноситься саме до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

19.11.2015 між Селянським фермерським господарством «Плюти» (позивач, лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (відповідач, лізингодавець) було укладено договір фінансового лізингу №001649 (далі за текстом - договір), згідно п. 1.1 якого лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу ( п. 1.2 договору).

У п. 2.1 договору надається визначення поняттям авансового платежу як суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному в додатку № 1 до договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу та комісії за організацію, що розуміє під собою одноразову плату за організацію та оформлення даного договору лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору.

Предметом лізингу за договором є трактор МТЗ-892 Беларус. Вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною ( п. 3.1, п. 3.2 договору).

У додатку №1 до договору зазначено, що вартість предмета лізингу становить 205700 грн., щомісячний платіж протягом 12 місяців становить 8570 грн. 83 коп., всього - 102850 грн., комісія за організацію (10%) - 20570 грн., комісія за передачу (3%) - 6171 грн.

Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше дев'яноста робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем до сплати Комісії за організацію (п. 5.1, п. 5.2 договору).

Підписання акту приймання-передачі свідчить про відсутність у сторін претензій одна до одної стосовно предмету лізингу. У разі недотримання лізингоодержувачем строку сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), строк поставки предмета лізингу може бути відповідно змінено. Лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі з моменту сплати авансового платежу до моменту підписання акту приймання-передачі предмету лізингу, тобто в строки, передбачені п. 5.1 договору (п. п. 5.9 - 5.11 договору).

Розділом 7 договору визначено строк його дії та строк лізингу. Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 76 календарних місяців з моменту підписання договору. Строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останню дату платежу. Строк лізингу може бути змінений тільки за згодою сторін. Дія договору фінансового лізингу припиняється або з моменту переходу права власності па предмет лізингу лізингоодержувачу, або у випадку повернення предмета лізингу лізингодавцю, що підтверджується підписанням сторонами відповідного акту прийому-передачі. За наявності між сторонами взаємних невиконаних зобов'язань (в т.ч. фінансових), договір фінансового лізингу у частині цих невиконаних зобов'язань діє до повного їхнього виконання. З моменту одержання письмового повідомлення від лізингодавця про розірвання договору у зв'язку з невиконанням лізингоодержувачем його умов, експлуатація предмета лізингу не допускається ні лізингоодержувачем, ні уповноваженою ним особою.

Пунктом 8.1 договору визначено склад лізингових платежів: 1) перший лізинговий платіж, що складається з: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача, розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до договору; 2) періодичний авансовий платіж ціни предмета лізингу; 3) другий лізинговий платіж.

Відповідно до п. 12.11 договору у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін без заперечень.

Згідно квитанції від 19.11.2014 позивачем перераховано на рахунок позивача 20570 грн., у графі квитанції «призначення платежу» зазначено: «сплата за договором №001649».

У заяві від 01.12.2014 за вих. №1 до відповідача, позивач зазначив про намір придбати трактор МТЗ-892 Беларус за договором купівлі-продажу, у зв'язку із чим просить Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» розірвати договір та повернути сплачені на рахунок останнього перераховані за трактор кошти в сумі 20570 грн. на рахунок Селянського фермерського господарства «Плюти» протягом семи календарних днів.

У листі на адресу позивача від 17.12.2014 №3887 відповідач зазначив, що договір вважається розірваним з 04.12.2014 згідно п.п. 12.11 договору та п. 3 ст. 7 та ст. 11 Закону україни «Про фінансовий лізинг».

Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем вимоги щодо повернення коштів, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь Селянського фермерського господарства «Плюти» 16456 грн. суми авансового платежу за договором, 6275 грн. 20 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості за період з березня 2015 року по квітень 2015 року та 3% річних у розмірі 236 грн. 69 коп. за період з 13.03.2015 по 04.06.2015.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно приписів ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Судом встановлено, що сторонами при укладенні оспорюваного правочину досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору, оскільки договір містить предмет, обов'язки, строк дії, інші умови, що чітко врегульовують відносини сторін у справі. Договір підписаний повноважними представниками сторін і скріплений відбитками печаток сторін.

У договорі його сторони дійшли згоди щодо розміру та порядку внесенння лізингових платежів, а також узгодили їх черговість.

Також, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не встановлює вичерпного переліку платежів, які можуть включати лізингові платежі, а тому сторони відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» під час укладення спірного договору правомірно самостійно визначили склад лізингових платежів.

Пунктом 8.1 договору визначено склад першого лізингового платежу, що складається з: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача, розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до договору. У додатку №1 до договору зазначено, що вартість предмета лізингу становить 205700 грн., щомісячний платіж протягом 12 місяців становить 8570 грн. 83 коп., всього - 102850 грн., комісія за організацію (10%) - 20570 грн., комісія за передачу (3%) - 6171 грн.

З наведеного вбачається, що згідно договору та додатку №1 до нього комісія за організацію (10%) становить саме 20570 грн., згідно квитанції від 19.11.2014 позивачем перераховано на рахунок позивача 20570 грн., у графі квитанції «призначення платежу» зазначено: «сплата за договором №001649». За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження того, що ним було перераховано за договором на рахунок позивача саме авансовий платіж, а не встановлену договором комісію за організацію, яка відповідно до умов договору підлягає першочерговій сплаті.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право: 1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям;

3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Частиною 3 наведеної статті визначено, що відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Судом встановлено, що заявою від 01.12.2014 за вих. №1 позивач виклав вимогу про розірвання укладеного сторонами договору та повернення сплачених позивачем грошових коштів у розмірі 20570 грн.

У листі на адресу позивача від 17.12.2014 №3887 відповідач зазначив, що договір вважається розірваним з 04.12.2014 згідно п.п. 12.11 договору та п. 3 ст. 7 та ст. 11 Закону україни «Про фінансовий лізинг».

Згідно із ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 12.11 договору у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акту приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 16456 грн. суми авансового платежу за договором, оскільки сплачені позивачем на користь відповідача у справі грошові кошти у сумі 20570 грн. 00 коп. є комісією за організацією, що узгоджено сторонами у договорі.

Враховуючи те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 16456 грн. не підлягають задоволенню, слід відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 6275 грн. 20 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості за період з березня 2015 року по квітень 2015 року та 3% річних у розмірі 236 грн. 69 коп. за період з 13.03.2015 по 04.06.2015.

Судові витрати у справі покладаються на позивача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 16.06.2015 на підставі положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Повне рішення складене та підписане 17.06.2015.

Суддя В.О. Демидов