ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 908/599/15-г

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Максимченко І.В., довіреність № 23-12/14-3 від 23.12.2014

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (вх. №2214 З/3-12) на рішення господарського суду Запорізької області від 18 березня 2015 року по справі №908/599/15-г,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м.Донецьк

про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.03.2015 по справі №908/599/15-г (суддя Хуторного В.М.) позов задоволено. Витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" та передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" грейдер Comatsu GD661А-1, серійний №11286. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" витрати по сплаті судового збору в розмірі 23607, 39 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" з рішенням місцевого господарського суду не погодилося та подало до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2015 по справі №908/599/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надало відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів викладених в апеляційні скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представником відповідача до суду апеляційної інстанції 21.05.2015 подано клопотання (вх.8054) про зупинення провадження по справі №908/599/15-г.

Колегія суддів, розглянувши подане відповідачем клопотання, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, а також вимоги апеляційної скарги, доводи та докази в їх підтвердження, дійшла висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання з огляду на наступне.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Проте, колегія суддів зазначає, що заявником не обґрунтовано, яким чином з'ясування обставин у ході розгляду справи №908/2540/15-г унеможливить розгляд заявлених позовних вимог у справі №908/599-15-г, та яким чином встановлені у вказаній справі обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи, у даній справі, виходячи із предмету, підстави позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину.

Також на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Розглянувши вищезазначене клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", враховуючи, що діюче законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти їх інтереси в суді, у зв'язку з чим учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідність участь у судовому засіданні іншого представника, колегія суддів вирішила у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Аналогічні вимоги ст. 27 Господарського процесуального кодексу України покладено також і на третіх осіб.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За висновками суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що відповідач свого представника у судове засідання не направив, у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків є укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (лізингодавець - позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (лізингоодержувач - відповідач у справі) договір фінансового лізингу (оренди) №L589-04/07 від 16.04.2007, за умовами якого (пункт 1.1) вбачається, що лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у володіння та користування протягом усього строку лізингу за плату (лізингові платежі) майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в специфікації (додаток № 2 до цього договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, строк лізингу складається з періодів лізингу, зазначених в графіку платежів (додаток №1 до договору), та не може бути менше одного року.

Сторони встановили у пункті 3.1 договору, що вартість предмета 1924095,63 грн., в тому числі 20 % ПДВ320682,61 грн. Викупна вартість предмета лізингу становить 19240,96 грн. (пункт 3.3 договору).

Лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу та поточних лізингових платежів, що включають суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, та комісію лізингодавця. Розмір лізингових платежів за кожний період лізингу, їх загальна сума та порядок сплати зазначаються в графіку (пункт 4.1 та 4.2 договору).

Згідно пункту 4.3 договору авансовий лізинговий платіж включає суму, яка відшкодовує частину вартості предмету лізингу, в розмірі 15% від вартості предмета лізингу; адміністративну комісію за організацію правочину в розмірі 0,5 % від вартості предмета лізингу, що становить 9620,48 грн. Поточні лізингові платежі розраховуються на перше число місяця лізингового періоду (пункт 4.4 договору).

Комісією лізингодавця вважається різниця поточного лізингового платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем, і суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу (пункт 4.5 договору).

Оплата всіх лізингових платежів (авансового та поточного) здійснюється лізингоодержувачем в національній валюті України - гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок лізингодавця (пункт 4.7 договору)

Цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим договором (пункт 8.1 договору лізингу).

Сторонами договору фінансового лізингу (оренди) №L589-04/07 від 16.04.2007 було підписані загальні умови фінансового лізингу які слугують додатком №4 до визначеного договору.

Пунктом 1.2 загальних умов фінансового лізингу, передбачено, що приймання та передача предмета лізингу оформляється Актом приймання-передачі.

Відповідно до пункту 5.1 загальних умов фінансового лізингу лізингоодержувач зобов'язується сплачувати зазначені в графіку лізингові платежі. Датою сплати лізингового платежу вважається дата зарахування такого платежу на поточний рахунок лізингодавця.

Згідно пункту 5.3 загальних умов, лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку. У разі не отримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі починаючи з першого періоду лізингу. При цьому, першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем в якому предмет лізингу був переданий лізингоодержувачу за актом приймання-передачі (пункт 5.4 загальних умов).

Згідно з пунктом 5.5 загальних умов, лізингоодержувач сплачує лізингові платежі незалежно від фактичного користування предметом лізингу.

За приписами пункту 8.1.4 загальних умов, лізингоодержувач зобов'язався своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Контрагентами у відповідності до додатку № 2 погоджено найменування, кількість та вартість предмету лізингу, а додатком № 1 узгоджено графік сплати лізингових платежів. Дані додатки є невід'ємними частинами договору.

Матеріали справи містить копії додаткових угод до договору фінансового лізингу (оренди) №L589-04/07 від 16.04.2007, згідно яких зобов'язаними контрагентами були внесені зміни до договору, зокрема, викладено в новій редакції вартість предмету лізингу та додаток №1 "Графік розрахунку заборгованості ".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" виконуючи свої зобов'язання за договором, передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" предмет лізингу, що підтверджується актом приймання-передачі від 06.08.2011, який був підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Додатковою угодою від 28.02.2014 до договору фінансового лізингу (оренди) №L589-04/07 від 16.04.2007 сторони домовились, що підписання цієї Угоди Лізингоодержувач визнає наявність простроченої заборгованості за рахунками перед лізингодавцем та зобов'язується сплатити в розмірі та строк, визначений сторонами (пункт 1.1 угоди).

Згідно з пунктом 1.3 додаткової угоди виконання зобов'язання/боргових зобов'язань лізингоодержувача за договором, з моменту укладання цієї Додаткової угоди, є відстроченим. Встановлено кінцеву дату виконання Лізингоодержувачем зобов'язань за договором до 31.12.2014 року (зобов'язання повинні бути виконанні не пізніше зазначеної дати (дата виконання зобов'язань).

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди, зобов'язання лізингоодержувача перед лізингодавцем припиняються, після повного та належного виконання лізингоодержувачем зобов'язань, визначених пунктом 1.1 цієї угоди, та у разі сплати викупної вартості предмету лізингу в строк та у розмірі, визначеними Договором купівлі - продажу (викупу).

У зв'язку з тим, що відповідачем не вчинено дії по погашенню суми заборгованості по лізинговим платежам, строк дії виконання зобов'язань по договору закінчився, проте лізингоодержувач в супереч умовам договору не повернув предмет лізингу лізингодавцю, позивач був змушений звернутися до господарського суду для відновлення своїх порушених прав і інтересів.

Предметом позову є зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" повернути предмет лізингу (Грейдер KOMATSU GD661F-1) у зв'язку із закінченням строку дії договору та нездійсненням сторонами передбаченої договором процедури викупу лізингоодержувачем предмету лізингу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, враховуючи підстави та предмет позову, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позову, зважаючи на наступні підстави.

З огляду на приписи статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Положення статті 626 Цивільного кодексу України передбачають, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

З огляду на частину 7 статті 179 Господарського кодексу України вбачається, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Правові позиції втілені у стаття 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору лізингу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом.

Згідно приписів статті 292 Господарського Кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно статтею 806 Цивільного кодексу України одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Об'єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського кодексу України залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний.

За договором фінансового лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів позивач належним чином виконав свої зобов'язання за лізинговим договором та передав у платне користування відповідачу обумовлений лізинговим договором об'єкт договору. Даний факт підтверджується актом приймання-передачі від 03.06.2011, який був підписаний сторонами без зауважень.

В свою чергу, відповідно до умов договору фінансового лізингу (оренди) №L589-04/07 від 16.04.2007 відповідач зобов'язався сплачувати лізингові платежі за передане у лізинг майно.

Так, відповідно до пункту 5.1 загальних умов фінансового лізингу (додаток №4 до договору лізингу) лізингоодержувач зобов'язується сплачувати лізингові платежі. Датою лізингового платежу вважається дата зарахування такого платежу на поточний рахунок лізингодавця.

Сторонами погоджено у пункті 5.3 Загальних умов, що лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням пункту 5.4 загальних умов на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу лізингоодержувача або за до допомогою факсимільного зв'язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

На правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (стаття 692 Цивільного Кодексу України).

Згідно зі статтею 697 Цивільного Кодексу України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

У відповідності до частини 2 статті 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Згідно з статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписи статей 526, 629 Цивільного Кодексу України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з зазначеного, вбачається, що зобов'язання які взяв на себе відповідач за договором лізингу, щодо сплати лізингових платежів, передбачають виконання їх належним чином та відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

Однак, в порушення умов договору та норм чинного законодавства відповідач не перераховував позивачу лізингові платежі в термін зазначений у графіку сплати лізингових платежів.

Відповідно до приписів статті 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитись від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом.

Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову (частина 3 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Частиною 2 статті 653 Цивільного Кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Як вбачається із матеріалів справи, та підтверджується позивачем, договір фінансового лізингу (оренди) №L589-04/07 від 16.04.2007 є припиненим з 31.12.2014 - в зв`язку з закінченням дати виконання лізингоодержувачем зобов'язань за договором.

Згідно з частиною 1 статті 785 Цивільного Кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічна норма міститься в пункті 7 частини 2 статті 11 Закону "Про фінансовий лізинг", у відповідності до якої у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи, відповідач після закінчення строку лізингу (31.12.2014) предмет лізингу позивачу не повернув, доказів, що б свідчили про сплату вартості транспортного засобу у відповідності до умов договорів лізингу, відповідач до матеріалів справи не надав.

Отже, у зв'язку з порушення відповідачем взятих на себе зобов'язання за договором в частині повернення предмету лізингу після спливу строку договору, були порушені права ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» як власника майна.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 Цивільного Кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту 1 статті 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з статтею 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

За змістом статті 387 Цивільного Кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Даний спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли майно незаконно вибуває з володіння власника. При цьому незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 400 Цивільного кодексу України, недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку, заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Враховуючи, що договір фінансового лізингу (оренди) №L589-04/07 від 16.04.2007 з 31.12.2014 є припиненим, доказів повернення відповідачем предмету лізингу по закінченню визначеного строку договору до суду не надано, виходячи з наявних матеріалів справи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статті 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського Процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2015 по справі №908/599/15-г прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" залишити без задоволення

Рішення господарського суду Запорізької області від 18 березня 2015 року по справі №908/599/15-г залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15 червня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.