КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа№ 911/549/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Мельника П.М. - дов. б/н від 12.06.2015 р.

від відповідача Гулевича В.Г. - дов. №68 від 07.04.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного підприємства

Виробничо-комерційна фірма «Вікос»

на рішення господарського суду Київської області

від 23.03.2015 р. (суддя Щоткін О.В.)

у справі №911/549/15

за позовом Приватного підприємства

Виробничо-комерційна фірма «Вікос»

(далі - ПП ВКФ «Вікос»)

до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго»

(далі - ПАТ «Київобленерго»)

про стягнення 162 949,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 23.03.2015 р. у справі №911/549/15 відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції неправомірно не застосовано положень глави 66 ЦК України, якою врегульовано відносини зберігання чужої речі, зокрема ст.ст. 950, 951 ЦК України, якими передбачено відшкодування збитків в розмірі вартості втраченого майна. Крім цього, за твердженнями скаржника, місцевим судом не застосовано п. 3.3 Правил користування електричною енергією, яким відповідальність за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку електричної енергії покладено на організацію, на території якої вони встановлені тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №911/549/15 за апеляційною скаргою ПП ВКФ «Вікос» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 19.05.2015 року.

В зв'язку з перебуванням головуючого судді Дикунської С.Я. на лікарняному, судове засідання 19.05.2015 р. не відбулося.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р., у зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці, судді Коршун Н.М. на лікарняному, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. розгляд справи №911/549/15 призначено на 16.06.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р., враховуючи вихід судді Алданової С.О. з відпустки, судді Коршун Н.М. з лікарняного, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р. апеляційну скаргу ПП ВКФ «Вікос» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судове засідання 16.06.2015 р. з'явилися представники сторін, представник позивача (апелянта) доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати за наведених в скарзі підстав та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Київської області від 23.03.2015 р. у справі №911/549/15 частковому скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення.

Так, до господарського суду Київської області надійшла позовна заява ПП ВКФ «Вікос» до ПАТ «Київобленерго» про стягнення 142 949,39 грн. відшкодування вартості втраченого майна та 20 000,00 грн. відшкодування нанесеної моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо зберігання обладнання, встановленого в приміщенні відповідача, внаслідок чого зникло локальне устаткування збору та обробки інформації загальною вартістю 142 949,39 грн. В зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача згадану суму в якості відшкодування вартості втраченого майна, а також стягнути 20 000,00 грн. моральної шкоди, якої позивач зазнав внаслідок втрати свого майна.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі письмові докази дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак прийняв рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд посилався на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що втрачене обладнання передавалось відповідачу на відповідальне зберігання чи укладення між сторонами договору зберігання обладнання. Встановлення цього обладнання було обов'язковою умовою для виникнення між позивачем та відповідачем відносин з постачання електричної енергії та укладення договору про постачання електричної енергії №220029200, а відтак думку позивача про те, що на підставі договору про постачання електричної енергії у відповідача виник обов'язок зі зберігання обладнання суд визнав хибною. За висновками місцевого суду, ПАТ «Київобленерго» не порушувало господарського зобов'язання (з огляду на його відсутність), а також не порушувало установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, оскільки чинним законодавством України на енергопостачальну організацію не покладено обов'язку зберігання майна споживачів, такий обов'язок покладено виключно на його власника - ПП ВКФ «Вікос». Таким чином, в діях відповідача відсутні всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення для притягнення його до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, тому підстав для задоволення позову в частині стягнення 142 949,39 грн. відшкодування вартості втраченого майна немає.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення 20 000,00 грн. моральної шкоди суд зазначав, що оскільки відповідач не був зобов'язаний зберігати обладнання позивача, втрата обладнання жодним чином не пов'язана з діями чи бездіяльністю відповідача, відтак відсутній обов'язковий елемент для відшкодування шкоди - протиправна поведінка відповідача. До того ж суду не надано жодних доказів приниження ділової репутації позивача, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, а також вчинення відповідачем інших дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності позивача.

За наведених обставин, викладені в позовній заяві доводи суд вважав непереконливими, а наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини такими, що не підтверджують позовних вимог, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Так, як встановлено матеріалами справи, ПП ВКФ «Вікос» звернулось до постачальника електричної енергії - ПАТ «Київобленерго» із заявою про укладення договору про постачання електричної енергії.

16.11.2007 р. відповідачем видано технічні умови №КОЕ-5874 на приєднання електроустановок ПП ВКФ «Вікос» (далі - Технічні умови), якими обумовлено, зокрема: точка підключення - РУ-10 кВ, РП-3; джерело електропостачання - ПС 35/10 кВ «Западинка»; добудувати та установити в РП-3 дві комірки, які укомплектувати необхідним устаткуванням; встановити установку локального збору інформації з лічильників та передавання її в АСКОЕ ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго».

На виконання Технічних умов позивачем 07.09.2009 р. придбано систему зчитування АСКОЕ за ціною 274 800,00 грн., яку 30.12.2009 р. було введено в експлуатацію за балансовою вартістю 229 000,00 грн. в складі основного засобу КТП, на підтвердження чого позивачем надано відповідну довідку.

17.02.2009 р. між ПАТ «Київобленерго» та ПП ВКФ «Вікос» було укладено договір про постачання електричної енергії №220020200 ( далі Договір).

14.12.2009 р. між ПП ВКФ «Вікос» та ПАТ «Київобленерго» складено акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін №7/11. Із графічного зображення меж балансової належності видно, що устаткування споживача, а саме прилади обліку спожитої електроенергії та установка локального збору інформації розташовані в окремій шафі в приміщенні РП-3.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що 20.10.2014 р. під час чергового зняття показників лічильників в приміщенні РП-3 «Западинка» представниками ПП ВКФ «Вікос» (інженер Марченко С.Ю.), Васильківського РП ПАТ «Київобленерго» (інженер Коломієць В.В.) та ТОВ «Монтаженерго» (директор Позняк В.С.) виявлено відсутність системи локального збору інформації з лічильників АСКОЕ.

З метою встановлення факту відсутності установки локального збору інформації лічильників обліку електроенергії ПП ВКФ «Вікос» та самих лічильників позивачем складено акт обстеження РП-3 від 20.10.2014 року.

За твердженнями позивача, відповідальність за зникнення установки локального збору інформації покладена на відповідача, оскільки правовідносини, які склались між ПАТ «Київобленерго» та ПП ВКФ «Вікос» у зв'язку із придбанням, встановленням та використанням зниклого майна, виникли на підставі виданих відповідачем Технічних умов та Договору і за своєю суттю є правовідносинами зберігання обладнання, відтак судом першої інстанції неправомірно не застосовано положень глави 66 ЦК України, якою врегульовано відносини зберігання чужої речі.

Проте, апеляційний господарський суд погоджується із позицією місцевого суду про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що втрачене обладнання передавалось відповідачу на відповідальне зберігання чи між сторонами укладався договір зберігання цього обладнання, отже між сторонами відсутні правовідносини зберігання.

Разом з тим, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, відтак оскаржене рішення є незаконним. Так, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено матеріалами справи взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 р. за №417/1442 (далі - ПКЕЕ).

На підставі п. 3.3 ПКЕЕ відповідальність за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені.

Приміщення РП-3, в якому виявлено відсутність належної позивачу системи локального збору інформації з лічильників АСКОЕ, перебуває у власності ПАТ «Київобленерго», ключі від вхідних дверей цього приміщення знаходяться виключно у працівників відповідача, що підтверджено поясненнями представника відповідача, отже відповідальність, в тому числі за збереження змонтованого в цьому приміщенні обладнання, несе відповідач. Наведені обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи листом Васильківського РП вих. №1382 від 19.11.2014 р. (а.с. 51).

Як встановлено матеріалами справи, 25.04.2014 р. позивач звертався до заступника начальника Васильківського РП з заявою про перенесення приладів обліку електроенергії з РП-3 на ТП, яка розташована на території позивача, проте у відповіді від 05.05.2014 р. позивачу було відмовлено.

Після виявлення факту зникнення системи локального збору інформації, позивач звертався з офіційним запитом до начальника Васильківського РП з приводу складання відповідного акту про відсутність системи, надання письмової відповіді щодо того, кому належить РП-3, хто несе відповідальність за зберігання встановленого в будівлі відповідача обладнання, хто має право доступу до цього приміщення тощо, проте будь-якої відповіді позивачу зі сторони відповідача не надано й матеріали справи таких не містять.

У відповідності до п. 3.34 ПКЕЕ будь-які роботи, пов'язані з порушенням або зміною схеми розрахункового обліку електричної енергії, заміною типу розрахункового засобу обліку електричної енергії, проводяться за погодженням з електропередавальною організацією (постачальником електричної енергії) у присутності представників заінтересованих сторін та оформляються актом. Роботи з розпломбування, випробування, вимірювання, зміни схеми розрахункового обліку, заміни типу розрахункового обліку електричної енергії без оформлення акта в присутності уповноважених осіб споживача та електропередавальної організації (постачальника електричної енергії) не допускаються.

В матеріалах справи відсутні докази проведення будь-яких робіт на підставі п. 3.34 ПКЕЕ, як і немає доказів повідомлення позивача про проведення цих робіт, відтак апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідальним за зникнення установки локального збору інформації з лічильників та передавання її в АСКОЕ, яка належить позивачу й знаходилась в приміщенні відповідача, є ПАТ «Київобленерго».

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ст. 1166 ЦК України).

З огляду на наведене, висновки місцевого суду про відсутність в діях відповідача вини у заподіянні збитків позивачу є необґрунтованими, оскільки відповідачем не вжито всіх передбачених нормативно-правовими актами заходів, зокрема не дотримано п. 3.3 ПКЕЕ в частині збереження розрахункових засобів обліку електричної енергії, які встановлено в його приміщенні.

Неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, згідно п. 1 ч. 1 ст. 104 ГПК України є підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 142 949,39 грн. відшкодування вартості втраченого майна як незаконними, вважає рішення в цій частині таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про задоволення позову. В зв'язку з цим доводи апелянта по суті апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

В свою чергу, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження приниження ділової репутації позивача, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, а також вчинення відповідачем інших дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності позивача, відтак законно відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення 20 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. В цій частині оскаржене рішення належить залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «Вікос» задовольнити частково, рішення господарського суду Київської області від 23.03.2015 р. у справі №911/549/15 в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 142 949,39 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, в решті рішення залишити без змін.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позов Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «Вікос» до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» про стягнення 162 949,39 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (, місцезнаходження: 04136, м. Київ, вул. Стеценка, 1-А) на користь Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «Вікос» (, місцезнаходження: 08631, Київська обл., Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Підприємницька, 8) 142 949 (сто сорок дві тисячі дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 39 коп. відшкодування вартості втраченого майна, 3 219 (три тисячі двісті дев'ятнадцять) грн. 97 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 1 609 (одну тисячу шістсот дев'ять) грн. 99 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті позову відмовити.».

Видачу наказу доручити господарському суду Київської області.

Матеріали справи №911/549/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун