КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа№ 910/941/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Іващенко М. М.,

за участю представників сторін:

від прокуратури: Комарецький Р. Є (посвідчення від 22.01.2015 № 031483),

від позивача: Логін Р. А. (довіреність від 05.12.2014 № 220/1010/д),

від відповідача: Івженко С. С. (довіреність від 14.01.2015 № 7),

від третьої особи: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Військового прокурора Київського гарнізону

на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 р.

у справі № 910/941/14 (суддя Балац С.В.),

за позовом Київського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгово-будівельна група",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Центральне територіальне управління капітального будівництва,

про визнання недійсним договору та відшкодування збитків у сумі 21413440,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.10.2014 року у справі № 910/941/14 в позові Київського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про визнання недійсним договору та відшкодування збитків в сумі 21.413.440,00 грн. відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Військова прокуратура Київського гарнізону Центрального регіону України подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 року у справі № 910/941/14 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 року у справі № 910/941/14 апеляційну скаргу Військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 29.04.2015, за участю уповноважених представників сторін.

Ухвалою суду від 29.04.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 25.05.2015.

Ухвалою суду від 15.05.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 03.06.2015.

Прокурор у судовому засіданні 03.06.2015 року надав пояснення, якими підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скаргу задовольнити. В тому числі зазначив, що договір є недійсним у зв'язку введенням відповідачем позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення оспорюваного правочину. Також прокурор просить стягнути з відповідача збитки в подвійному розмірі, а саме в сумі 21.413.440,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав подану прокурором апеляційну скаргу на рішення суду.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.06.2015 року надав пояснення, якими заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив скаргу залишити без задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання 03.06.2015 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів апеляційної інстанції не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за наслідками проведення конкурсу з придбання житла на умовах пайової участі та на вторинному ринку, на засіданні конкурсної комісії Міністерства оборони України (далі - позивач) з відбору пропозицій, яке відбулося 21 листопада 2012 року, визначено переможця процедури закупівлі за лотом № 7 - товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ТОРГОВО-БУДІВЕЛЬНА ГРУПА" (далі - відповідач). Вказане рішення оформлене протоколом від 21.12.2012 № 7.

26 грудня 2012 року між позивачем в особі начальника Центрального територіального управління капітального будівництва, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, укладено Договір з купівлі і продажу нерухомості в регіонах України, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 4142, (далі - Договір) предметом якого є закупівля у 2012 році квартир у регіонах України для військовослужбовців Збройних Сил України на вторинному ринку, яка здійснюється за рахунок Державного бюджету України (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 1.3 Договору відповідач зобов'язується передати (продати) у власність позивача з обов'язковим оформленням права власності на житло за Державою України в особі Міністерства оборони України квартири, що розташовані за адресою: житловий будинок № 32 по вулиці Достоєвського в місті Первомайськ, Миколаївської області (квартири за №№ з 1 по 12 та за № з 15 по 40, включно). Характеристики квартир відповідно до правовстановлюючих документів визначені в п. 1.3 Договору.

В п. 1.4 Договору, зокрема, зазначено, що відповідач гарантує, що прихованих недоліків об'єкти нерухомості, що відчужуються, не мають, якість житла відповідає вимогам державних будівельних норм України (ДБН). Квартири готові під заселення, опоряджувальні роботи виконані в повному обсязі.

Відповідач зобов'язується попередити позивача про всі відомі йому недоліки майна. За власні кошти усунути приховані недоліки, виявлені позивачем протягом трьох років (п. 2.2, п. 6.1.2 Договору).

За умовами, визначеними в п. 3.1 Договору, ціна Договору за 38 (тридцять вісім) квартир становить 10.706.720,00 грн. (без ПДВ), із розрахунку 4.880,00 грн. за 1 м2 загальної площі відчужуваних квартир. Загальна площа квартир складає 2194,00 м2 (п. 3.2 Договору).

Після оплати всіх коштів за Договором позивач та відповідач складають двосторонній акт приймання-передачі квартир, в якому вказується сума перерахованих коштів та площа оплачених квартир (п. 4.2 Договору).

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 26 грудня 2012 року відповідачем та Центральним територіальним управлінням капітального будівництва складено Акт прийому-передачі квартир, який підписано і скріплено відбитками їх печаток.

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті, як вказує прокурор, обману, який має місце у правовідносинах сторін спору, що ґрунтуються на Договорі з купівлі і продажу нерухомості в регіонах України. Згідно тверджень прокурора, відповідач навмисно ввів в оману позивача щодо відповідності предмета Договору (квартир) вимогам державних будівельних норм України. Прокурор обґрунтовує навмисне введення в оману тим, що робоча група Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України Управління капітального будівництва та квартирно-експлуатаційного відділу (частини) району встановила невідповідність стану квартир державним санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень та посилається на висновки експертів Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо невідповідності квартир вимогам п.п 2.24, 2.27 Державних будівельних норм В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення".

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, з чим колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з огляду на таке.

Так, за приписом п. 32 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 147, (далі - Порядок) для придбання житла на умовах пайової участі та на вторинному ринку головний розпорядник бюджетних коштів утворює конкурсну комісію та затверджує її склад. Конкурсна комісія утворюється у складі не менш як п'ять осіб, зокрема, з числа представників юридичної, фінансової служби, служби з питань запобігання та виявлення корупції, служби внутрішнього аудиту та фінансового контролю. У разі потреби голова конкурсної комісії може залучати до її роботи експертів та консультантів.

До основних завдань конкурсної комісії належить: опублікування інформації про проведення конкурсу та його результати в засобах масової інформації та на офіційному веб-сайті головного розпорядника бюджетних коштів. В інформації зазначаються, зокрема, вимоги до житла, яке придбавається, зміст конкурсної документації, адреса, номер телефону і режим роботи конкурсної комісії, строк подання конкурсної документації (не менш як 10 днів), дата і місце проведення конкурсу; розгляд конкурсних пропозицій (протягом 10 робочих днів); визначення переможця конкурсу; складення протоколу про результати проведення конкурсу.

У відповідності до п. 33 Порядку для участі в конкурсі подаються, зокрема: засвідчена в установленому порядку копія технічного паспорта на квартиру (у разі придбання житла на вторинному ринку). За рішенням конкурсної комісії для участі в конкурсі можуть подаватися також інші документи.

14 листопада 2012 року відбулося засідання конкурсної комісії Міністерства оборони України з відбору пропозицій щодо закупівлі квартир на умовах пайової участі та на вторинному ринку в регіонах України (далі - конкурсна комісія Міністерства оборони України), яке оформлене протоколом від 14.11.2012 № 1. На засіданні призначено заступника голови конкурсної комісії - директора Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, секретаря конкурсної комісії - головного спеціаліста відділу планування та організації будівництва Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України, а також затверджено склад робочої групи комісії з розкриття конкурсних пропозицій учасників.

У додатку № 3 до протоколу від 14.11.2012 № 1 визначено перелік документів, які подаються учасником конкурсу у складі конкурсної пропозиції із закупівлі квартир.

В п. 7 протоколі засідання конкурсної комісії Міністерства оборони України від 18.12.2012 № 5 зазначено, що відповідачем надано конкурсну пропозицію за лотом № 7. У складі конкурсної пропозиції надані всі правовстановлюючі документи на запропоновані для продажу квартири. При обстежені квартир, які запропоновані відповідачем, підтверджується їх будівельна готовність на момент їх передачі позивачеві. Конкурсна пропозиція відповідає умовам конкурсної документації. Документи надані в складі пропозиції відповідача рахувати як такі, що відповідають вимогам конкурсної документації.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що Конкурсна документація на закупівлю послуг із купівлі і продажу власної нерухомості (придбання нерухомого майна (квартири) на вторинному ринку в регіонах України), яка затверджена протоколом засідання конкурсної комісії Міністерства оборони України від 21.11.2012 № 2, містить Технічні паспорти на квартири, що є предметом оспорюваного правочину.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Частина 1 ст. 230 ЦК України встановлює, що, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлює, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Прокурор в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач навмисно ввів в оману позивача щодо відповідності предмета Договору (квартир) вимогам державних будівельних норм України. Робоча група Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України, Управління капітального будівництва та квартирно-експлуатаційного відділу (частини) району встановила невідповідність стану квартир державним санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень, а також висновками експерта Одеської науково-дослідного інституту судових експертиз зазначено про невідповідність квартир вимогам п.п 2.24, 2.27 Державних будівельних норм В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення".

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог, оскільки позивачем не доведено що оспорюваний договір було укладено під впливом обману.

Навпаки, встановлені судом першої інстанції обставини вказують на те, що позивач, в особі конкурсної комісії, був обізнаний про характеристики квартир, які містяться в Технічних паспортах на квартири, що розташовані за адресою: житловий будинок № 32 по вулиці Достоєвського в місті Первомайськ, Миколаївської області (квартири за №№ з 1 по 12 та за № з 15 по 40, включно). Крім того, згідно з п. 7 протоколу засідання конкурсної комісії Міністерства оборони України від 18.12.2012 № 5 та висновків, складених на виконання наказу директора Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України від 22.11.2012 № 46, квартири, що були запропоновані відповідачем у конкурсній пропозиції, були обстежені позивачем на предмет стану їх технічної та документальної готовності до передачі в експлуатацію. Сам текст оспорюваного договору (пункт 1.5) також підтверджує, що відчужувані квартири позивачем були оглянуті до його підписання, недоліків, які б перешкоджали використанню їх за цільовим призначенням на момент огляду виявлено не було і позивач на час підписання вказаного договору не мав претензій до відповідача щодо якісних характеристик квартир. З висновків судового експерта Одеської науково-дослідного інституту судових експертиз, якими прокурор обґрунтовує позовні вимоги, вбачається, що технічний стан квартир характеризується як "задовільний".

Таким чином, відповідачем не було вчинено дій, які б свідчили про обман ним позивача при укладенні оспорюваного правочину та вплив на його волевиявлення, тобто умисне введення в оману представників останнього шляхом повідомлення неправдивих відомостей (замовчування чи заперечення обставин) щодо справжнього технічного стану і якісних характеристик відчужуваних квартир.

Зазначене в сукупності доводить відсутність обману при укладенні оспорюваного договору, оскільки відсутні докази, які б могли свідчити про обман з боку відповідача, тобто умисне введення ним в оману представників Міністерства оборони України при вчиненні правочину.

Вищевказане також спростовує доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем п 1.4 спірного договору щодо гарантування продавцем відсутності прихованих недоліків відчужуваних об'єктів нерухомості, відповідності якості житла вимогам державних будівельних норм України, готовності квартир під заселення, виконання в повному обсязі опоряджувальних робіт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор також посилається на наявність у Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.423 КК України (зловживання владою або службовим становищем військовою службовою особою). Однак з врахуванням положень ст.35 ГПК України, наявність (відсутність) кримінально-караних дій а також суб'єкт їх вчинення, якщо це має значення для правильного вирішення спору господарським судом, може бути встановлено виключно вироком суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, а не просто фактом існування кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

На підтвердження доводів апеляційної скарги, прокурор також посилається на ряд висновків експертів по матеріалам досудового розслідування (висновки судових будівельно-технічних експертиз, комісійної судової будівельної технічної експертизи) щодо фактичного технічного стану квартир які були предметом оспорюваного договору, та їх відповідності Державним будівельним нормам, що також не може свідчити про наявність обману з боку відповідача при укладенні оспорюваного договору, оскільки позивач до підписання останнього був обізнаний із технічним станом і якісними характеристик відчужуваних квартир.

З врахуванням зазначеного вказані доводи прокурора не можуть бути взяті до уваги та не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, прокурором не надано належних та допустимих доказів того, що при укладанні Договору з купівлі і продажу нерухомості в регіонах України від 26.12.2012 була наявна в правовідносинах сторін така складова як обман.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 230 Цивільного кодексу України та відмову у задоволенні позову прокуратури.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Військового прокурора Київського гарнізону задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 910/941/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військового прокурора Київського гарнізону на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 910/941/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 910/941/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/941/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань