РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа №910/6290/15-г

За позовомПублічного акціонерного товариства «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів»
доПублічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укоопспілка»
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брок Бізнес Транс»
провизнання припиненими правовідносин за договором іпотеки

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Кучерук Т.М. - дов. № б/н від 07.04.2015 р.

від відповідача: Шкурко Ю.М. - дов. № 809 від 27.04.2015 р.

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогою до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укоопспілка» про визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки.

Разом з позовною заявою Публічне акціонерне товариство «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» подало до суду заяву про забезпечення позову, згідно з якою просить суд винести ухвалу про забезпечення позову, якою заборонити Публічному акціонерному товариству «акціонерний банк «Укоопспілка» вчиняти будь-які дії з приводу предмета іпотеки - цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: 13300, Житомирська область, м. Бердичів, вулиця Червона, 63 для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ТОВ «Брок Бізнес Транс» № 05/2011 від 02.03.2011 р.

Заявник обґрунтував свою заяву тим, що спірний договір іпотеки на 01.03.2014 р. вже немає жодної юридичної сили, а предмет іпотеки мав бути повернутим власнику. Крім того, на думку заявника, всі дії відповідача направлені на продовження безпідставного утримання предмету іпотеки та незаконної його передачі третім особам. При цьому, такі дії здійснюються без відома та участі власника майна.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд відмовив в її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.06 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Публічне акціонерне товариство «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» свою заяву про вжиття заходів до забезпечення позову не обґрунтувало, посилається тільки на припущення, доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суду не надало, а також нічим не підтвердило припущення, що майно може зникнути або зменшитись.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» про вжиття заходів до забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 15.04.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи, та залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брок Бізнес Транс».

У судовому засіданні 15.04.2015 р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 12.05.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 12.05.2015 р. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити; подав додаткові документи у справі, які суд залучив до матеріалів справи, а також подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.05.2015 р. заперечив проти позову.

Представник третьої особи в судове засідання 12.05.2015 р. не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.05.2015 р., керуючись ст. 69 ГПК України, суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду спору в справі № 910/6290/15-г; продовжив строк вирішення спору в даній справі на 15 днів та оголосив перерву в судовому засіданні до 03.06.2015 р. о 10:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 03.06.2015 р. повторно підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.06.2015 р. повторно заперечив проти позову.

Представник третьої особи в судове засідання 12.05.2015 р. повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення третьої особи про час і місце судового засідання та про наслідки ненадання нею витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/6290/14.

У судовому засіданні 03.06.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Брок Бізнес Транс» (далі - позичальник) та Пубічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укоопспілка» (далі - банк) було укладено кредитний договір № 05/2011 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії в межах загальної суми 20 000 000,00 грн. Порядок та умови надання кредитів (траншів) по кредитній лінії встановлюються на основі додаткових угод до цього договору , які є його невід'ємною частиною. Заборгованість за кредитами, наданими за цим договором має бути погашена в строки, вказані у відповідних додаткових угодах. Термін дії цього договору - 01.03.2014 р. банк надає позичальнику кредит на поповнення обігових коштів для здійснення господарської діяльності підприємства у відповідності до статуту.

За своє правовою природою вищевказаний договір є кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

31.12.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Брок Бізнес Транс» (далі - позичальник) та Пубічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укоопспілка» (далі - банк) було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 05/2011 від 02.03.2011 р., відповідно до умов якого сторони, починаючи з 01.01.2014 р. змінили процентну ставку та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами. Крім того, пролонгували загальний термін погашення кредиту (траншів, наданих в межах та у відповідності до умов кредитного договору) на загальну суму 29 680 000,00 грн. до 27.06.2014 р.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укоопспілка» (іпотекодержатель), Публічним акціонерним товариством «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» (іпотекодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брок Бізнес Транс» (позичальник) 22.03.2011 р. було укладено договір іпотеки (далі - договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р., зареєстрований у реєстрі за № 1267.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - цілісний майновий комплекс, зазначений в п. 1.3. цього договору далі - предмет іпотеки), що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Червона, 63.

Вартість предмета іпотеки, згідно звіту № 05/11 про оцінку майна - комплексу, станом на 28.02.2011 р., визначеного ТОВ «Оцінка-Інформ» 16.03.2011 р. складе 80 556 240,00 грн.

Згідно з п. 1.2. договору іпотеки, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором № 05/2011 від 02.03.2011 р.. зобов'язання по поверненню отриманого кредиту за кредитним договором має бути виконано в термін до 01.03.2014 р., якщо інший термін повернення кредиту не встановлено згідно з умовами кредитного договору.

Відповідно до п. 6.1. договору іпотеки, даний договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Всі зміни та доповнення до договору іпотеки мають юридичну силу за умови виконання їх у такій самій формі, що і цей договір (п. 6.2. договору іпотеки).

Всі повідомлення між сторонами здійснюються в письмовій формі (п. 6.3. договору іпотеки).

За умовами п. 6.5. договору іпотеки, ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення іпотекодавцем боргу за договором позики на іншу особу.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» прямо передбачає, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. на думку позивача, таким строком визначено 01.03.2014 р.

Частина 1 ст. 609 ЦК України встановлює, що право застави (в даному випадку іпотеки як одного з її видів) припиняється і в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Термін виконання іпотечного зобов'язання та строк кредитного договору встановлювався до 01 березня 2014 року. Отже в силу статті 593 ЦК України таке право припиняється в разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Тому, як стверджує позивач, строк іпотеки закінчився ще 01.03.2014 року, а відповідно і договір іпотеки є припиненим.

Через відсутність будь-яких дій з боку відповідача - ПАТ «АБ «УКООПСПІЛКА» щодо зняття заборони відчуження з предмету іпотеки, позивач відправив лист на адресу відповідача з відповідною вимогою.

Натомість, у квітні 2014 року позивач отримав від відповідача вимоги щодо усунення позивачем порушень умов кредитного договору № 05/2011 від 02.03.2011 року.

Таким чином, з даного листа-відповіді позивач дізнався, що відповідний кредитний договір було продовжено до 27.06.2014 року. При цьому, позивач зауважив, що його, як майнового поручителя за кредитним договором про такі зміни не повідомлено, у зв'язку з чим жодних доповнень до існуючого договору іпотеки не вносилося. Позивач стверджує, що не давало згоди на продовження правовідносин з приводу поруки, та взагалі йому не було відомо про наявність таких правовідносин в даний період між кредитором та позичальником. Також не було відомо про наявність заборгованості по даному кредитному договору. Позивач пояснив, що жодних змін чи доповнень до кредитного договору чи договору іпотеки, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором, не було погоджено та не було інформовано поручителя про наявну заборгованість чи відповідні наміри щодо модифікації зобов'язань.

28.04.2014 р. ПАТ «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» повторно звернулося з вимогами щодо припинення договору іпотеки та зняття заборони відчуження з належного позивачу майна.

Однак, лист було залишено без відповіді.

14.10.2014 р. ПАТ «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» отримало повідомлення від ПАТ «АБ «Укоопспілка» про відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором за відповідним договором № 1/2014 від 29.09.2014 р. та відповідно за іпотечним договором, договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 262.

Таким чином, відбулось відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

Позивач зазначив, що про такі наміри йому не було відомо, незважаючи на надсилання ним відповідних заяв про незгоду з такими діями.

Також позивач пояснив, що неодноразові переговори з ПАТ «АБ «Укоопспілка» залишились безрезультатними.

12.02.2015 р. позивач звернувся до ТОВ «ФК «Кредит Проект» з вимогами про припинення договору іпотеки та зняття заборони відчуження з належного позивачу майна, що підтверджується копією даного листа.

Однак, у відповідь від ТОВ «ФК «Кредит Проект» направило позивачу повідомлення про зворотнє відступлення прав вимоги за договором іпотеки ПАТ «АБ «Укоопспілка». Також від відповідача 12.03.2014 р. було отримано вимоги щодо усунення позивачем порушень умов кредитного договору № 05/2011 від 02.03.2011 р., копія листа додається.

Враховуючи наведене, на думку позивача, з закінченням строку дії договору іпотеки між ПАТ «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» та ПАТ «АБ «Укоопспілка» припиняються будь-які зобов'язання, а тому і предмет іпотеки має бути звільнений від будь-яких заборон відчуження.

За таких обставин, Публічне акціонерне товариство «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогою до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укоопспілка» про визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки від 22.03.2011 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р., зареєстрованим у реєстрі за № 1267.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Тобто, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Статтею 606 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. При цьому необхідною умовою припинення зобов'язання згідно зі статтею 606 є взаємна відповідність прав і обов'язків боржника і кредитора, за відсутності якої зобов'язання не може бути припинене.

Приписи статті 606 ЦК України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін. Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить за певних обставин зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, та/або навпаки. Іншими словами, в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин). При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим і припиняється правовідношення.

Отже, щоб зобов'язання припинилось на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа. Поєднання боржника та кредитора може бути наслідком, зокрема, правонаступництва, причому як загального, так і у випадку ліквідації з правонаступництвом злиття, приєднання тощо.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, обидві сторони кредитного договору як боржник (позичальник) так і кредитор існують як окремі особи, а тому передбаченого зазначеною статтею поєднання боржника і кредитора в одній особі не відбулося.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.05.2015 р. у справі № 910/20158/14.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи те, що зобов'язання позичальника - ТОВ «Брок Бізнес Транс» за кредитним договором не є припиненими, оскільки, як вбачається з пояснень і відзиву відповідача, позичальник не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим банк направляв звернення до поручителя щодо виконання даних зобов'язань, то іпотека за спірним договором іпотеки також не є припиненою.

За приписами ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України встановлено, що право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Враховуючи те, що зобов'язання позичальника за кредитним договором не є припиненими, право застави за договором іпотеки також не є припиненими.

Листом Верховного Суд України від 01.02.2014 р. «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» дано таке роз'яснення - виходячи з однорідної юридичної природи поруки та застави як засобів забезпечення виконання зобов'язань, а також того факту, що як порука, так і застава припиняються у разі припинення основного зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-IV «Про іпотеку», іпотека як вид застави припиняється в разі припинення основного зобов'язання (кредитного договору).

Урегулювання сторонами договірних відносин на власний розсуд за наявності в законі імперативних приписів є протиправним (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 р. у справі N 6-52цс13).

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, оцінивши всі надані докази та пояснення учасників судового спору в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укоопспілка» про визнання припиненими правовідносин за спірним договором іпотеки.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.06.2015р.

Суддя Т.Ю. Трофименко