ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" червня 2015 р.Справа № 916/1460/15-г

За позовом Державного підприємства "Підприємство Одеської виправної колонії управління державної пенетенціарної служби в Одеській області (№14)"

до відповідача Чорноморської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№74)

про стягнення 4922,97грн.

Суддя Гут С.Ф.

В судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: Форостенко О.О. довіреність №255 від 10.03.15р.;

Від відповідача: Насіковська Р.П. довіреність №3-/14-1219 від 05.03.2015р.

В судовому засіданні 07.05.15р. по справі було оголошено перерву до 21.05.15р.о 10:30хв., та в судовому засіданні 05.06.15р. по справі було оголошено перерву до 08.06.15р. о 12:00хв., в порядку ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Державне підприємство "Підприємство Одеської виправної колонії управління державної пенетенціарної служби в Одеській області (№14)", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Чорноморської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№74) про стягнення заборгованості у розмірі 4922,97грн., а саме: основного боргу у розмірі 3329,46грн., пені у розмірі 125,88грн., індексу інфляції у розмірі 1201,91грн., 3%річних у розмірі 265,72грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.04.15р. порушено провадження у справі №916/1460/15-г.

21.05.2015р. електронною поштою від представника позивача Державного підприємства "Підприємство Одеської виправної колонії управління державної пенетенціарної служби в Одеській області (№14) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою та неможливістю вчасно надати витребувані судом документи.

Надане клопотання судом розглянуто та задоволено, та ухвалою господарського суду Одеської області від 21.05.15р. розгляд справи було відкладено, в порядку ст.77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.05.15р. було виправлено описку в п.1 резолютивної частини ухвали господарського суду Одеської області про відкладення розгляду справи від 21.05.2015р, виклавши його в наступній редакції: " 1.Відкласти розгляд справи на "05" червня 2015р. о 09.45. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду Одеської області за адресою: м. Одеса, пр-т. Шевченка, 29, в к. № 13 тел. 8(0482)307-970.", в порядку ст.89 ГПК України.

08.06.15р. відповідач подав клопотання(вх.№14603/15 від 08.06.15р.) про залучення до матеріалів справи доказів по справі, а саме: довідки №3/14-2883 від 08.06.15р.

Судом клопотання розглянуто та задоволено, та залучено до матеріалів справи надані документи.

Відповідач вважає позовні вимоги незаконними та необгрунтованими та просить суд відмовити у задоволені позову, з підстав викладених у відзиві на позов(вх.№11241/15 від 30.04.15р.). Так в обґрунтування відзиву зазначає про те, що відповідачем отримано претензію №1/14-130 від 12.02.2015р. позивача в якій були відсутні посилання на укладений договір, незважаючи на це, перевірку заявлених вимог було розпочато з журналу №1721 реєстрації господарських договорів (почато 03.01.2012р.- закінчено 31.12.2014р.) в якому зареєстровано 468 договорів укладених протягом 2012 року, в тому числі і декілька договорів з позивачем та установою Одеської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14) при якій створено підприємство позивача (договори №102, 326, 335, 384). Договору №105 від 27.06.2012р. на придбання блоків у кількості 53 шт. на суму 3329,46грн. не виявлено, такий договір до установи не надходив і, відповідно, зобов'язання по його оплаті не приймалися. Міг бути намір придбати дані блоки, але у зв'язку з тим, що відпала потреба, блоки Відповідачем не отримувалися. Крім того, перевірено журнали: журнал №1650 (почато 15.06.12р., закінчено 06.09.12р.) реєстрації переміщення товарно-матеріальних цінностей на територію об'єктів. що охороняється, через КПП по пропуску транспорту ЧВК УДДУВП В Одеській області (№74); журнал №1597 т.5 (почато 13.06.12р., закінчено 18.07.12р.) видачі перепусток на ввезення на територію ЧВК (№74) товарно-матеріальних цінностей згідно з товарно-транспортними накладними. Відомостей про ввезення на територію установи блоків не виявлено. Перевіркою подорожніх листів по підприємству і установі за липень 2012р. встановлено, що подорожні листи на отримання товару з підприємства ОВК (№14) не виписувались. Довіреність №165 від 02.07.12р. дійсно видана установою Ситніку О.В., але дана довіреність до теперішнього часу не закрита, що свідчить про не надходження до установи товару на отримання якого вона видавалась. Відповідно до п.4.1. наданої Позивачем копії договору №Г105 від 27.06.2012р. оплата товарів здійснюється Покупцем по факту поставки товарів на склад Покупця, протягом 20 банківських днів з моменту отримання бюджетних коштів на розрахунковий рахунок Покупця. В позовній заяві позивач стверджує, що товар відвантажили на транспорт наданий покупцем - тобто відповідачем по справі, але доказів цього позивач не надав. У зв'язку з тим, що товар відповідачем не отримувався, то відповідно і бюджетні кошти на його оплату не передбачались. Вимогу на оплату блоків у вигляді претензії відповідач отримав вперше 23.02.2015р. Питання наявної, простроченої, а особливо за минулі роки дебіторської і кредиторської заборгованості постійно знаходиться на контролі керівництва установи та управління Державної пенітенціарної служби в Одеській області. Проводиться аналіз дебіторської заборгованості між підпорядкованими установами, їх підприємствами, слідчими ізоляторами, встановлюються терміни її погашення. Щоквартально підприємствами до управління Державної пенітенціарної служби в Одеській області надається звіт про стан претензійно-позовної роботи додаток №2 до якого передбачає надання розгорнутої інформації щодо дебіторської заборгованості на підприємстві. На протязі майже трьох років позивачем відомості про дану заборгованість відповідача не надавались, тобто така заборгованість у позивача не рахувалась.

05.06.15р. від позивача надійшли додаткові письмові пояснення(вх.№14385/15 від 05.06.15р.), згідно яких просить суд винести рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. Так у поясненнях зазначає про те, що посилання відповідача на те, що товар не заїжджав на територію виправної установи не мають юридичної сили, оскільки цей товар міг бути доставлений як до воріт виправної установи, та в подальшому перевантажений на ручний транспорт (тачки) відповідача та доставлений по призначенню, так і взагалі міг не доїхати до установи, а бути доставленим до будь-якого іншого місця визначеного покупцем - відповідачем по справі. Цільове призначення товару не зазначено. Складом покупця є будь-яке місце вказане відповідачем, воно не обов'язково має бути визначене юридичною адресою відповідача. До того ж відповідач підтвердив той факт, що він видав довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, відповідач підтвердив той факт, що накладну про отримання товару також підписав їх представник, відповідач не заперечив той факт, що на договорі купівлі-продажу стоїть печатка відповідача та підпис начальника установи, відповідач заперечує факт отримання товару тим що: товар не заїжджав до установи; у нього не зареєстрований договір купівлі-продажу. Відсутність реєстрації у журналі обліку договорів не має наслідком його недійсність, це лише порушення порядку ведення договірної роботи. Обов'язок реєстрації договорів у відповідних журналах визначений внутрішніми наказами Державної пенітенціарної служби України та його основною метою є упорядочення договірної роботи. Ані Цивільним кодексом України, ані Господарським кодексом України не передбачено реєстрації договору у будь-яких Книгах чи Журналах, це власна справа кожного підприємства та компанії. У жодному із наказів ДПтС України не зазначено, що відсутність реєстрації договору у тому чи іншому наказі має наслідком недійсність такого договору або його неукладеність. Тим більше, що даний договір був зареєстрований у журналі позивача, про що свідчить проставляння на договорі номеру Г-105 та дати його укладання. Про той факт, що договір між сторонами все-таки був укладений свідчить і той факт, що відповідач є бюджетною установою, а відповідно в силу норм Бюджетного кодексу України не має право приймати господарські зобов'язання без укладання відповідних договорів - казначейська служба не проводить оплату без договорів. Видача довіреностей на отримання ТМЦ також без договору бюджетним установам заборонена. Відповідач просто не надав до казначейської служби договір та документи на товар, а тому вчасно і не провів оплату, від якої на сьогоднішній день заперечує всіма способами. Відповідач якби не отримував товар, то повинен був повідомити позивача проте, що довіреність на його представника Ситніка О.В. відізвана та він просить її повернути однак цього зроблено не було, що також підтверджує факт правомірності відвантаження позивачем товару. У позивача наявні всі три обов'язкові документи, які підтверджують факт здійснення господарської операції: договір, довіреність на отримання ТМЦ, накладна із підписом про приймання товару. Всі інші обставини - завезення товару на територію установи чи будь-яке інше місце, реєстрація договору у журналі, не звернення до суду протягом двох років не має значення по справі, оскільки у договорі не визначено чіткої адреси, де товар має бути отриманим, нам дано 3 роки на звернення до суду, договір був зареєстрований у журналі позивача. Товар відповідачеві був відвантажений 02.07.2012р., а тому до 02.07.2015р. є час на звернення у будь-який проміжок цього часу, що і було зроблено. Посилання представника відповідача проте, що така дебіторська заборгованість не рахувалася протягом трьох років у позивача не має сили по відношенню до отриманого відповідачем товару, оскільки це є порушенням правил бухгалтерського обліку, а не твердженням факту відсутності укладеного та виконаного правочину, тим більше при наявності всіх фінансово-господарських документів.

08.06.15р. від позивача надійшли письмові пояснення (вх.№14602/15 від 08.06.15р.), згідно яких зазначає про те, що блоки після їх купівлі в Одеського слідчого ізолятора були залишені на зберігання за межами охороняємої території - у гаражі підприємства Одеської виправної колонії (№14) та були вивезені в один день двома автомобілями: вантажним автомобілем ЗІЛ - належить підприємству Одеської виправної колонії та вантажним автомобілем ГАЗ 3308, наданим Чорноморською виправною колонією. Дані блоки купувалися Чорноморською виправною колонією (№74) для будівництва на території установи церкви, згідно розпорядження колишнього начальника Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань Адзеленка Олександра Васильовича. Обидві вантажні автомобілі були завантажені засудженими, які відбувають покарання за межами охороняємої території - ділянці соціальної реабілітації та за допомогою автонавантажувача Кара. За отримання блоків розписався у накладній працівник ЧВК (№74) Ситнік О.В., оскільки на нього була видана відповідна довіреність

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 27.06.2012р. між Чорноморською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№74) (Покупець) та Державним підприємством "Підприємство Одеської виправної колонії управління державної пенетенціарної служби в Одеській області (№14)" (Постачальник) було укладено договір купівлі-продажу №Г-105. Предметом договору є: продаж Постачальником Покупцю блоків(шифрів код категорії - 14.11.1) у кількості 53 штуки шт. по 62,82грн. з ПДВ за одну одиницю. Загальна сума договору встановлена у сумі 3329,46 грн. з ПДВ.

У відповідності з п. 2.2. договору, ціна за одиницю товару вказується у видаткових накладних. В ціну товару входить: ПДВ, доставка до Покупця.

Згідно п. 3.1 договору, поставка товару здійснюється партіями згідно із заявками Покупця у триденний термін з моменту отримання заявки.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що Постачальник сповіщає Покупця про відвантаження товару у домовлений термін з моменту відвантаження. В повідомленні повинні бути вказані дата відвантаження, найменування, кількість, ціна й вартість товару.

Відповідно до п. 4.1. договору, оплата товарів здійснюється Покупцем по факту поставки товарів на склад Покупця, протягом 20 банківських днів з моменту отримання бюджетних коштів на розрахунковий рахунок Покупця. Оплата товарів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, на підставі належним чином оформлених видаткових накладних Потачальника.

У відповідності до п. 7.2. договору, при порушення терміну оплати зазначеного в п.4.1. договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі - не нижче облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом прострочення оплати, за кожний день затримки, з моменту отримання бюджетних коштів.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що товар був відвантажений позивачеві на підставі його усної заявки, отримання товару підтверджується довіреністю №165 від 02.07.2012р., виданою на представника відповідача та підписом представника відповідача у накладній №44 від 02.07.2012р. про отримання товару.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору, позивач 02.07.2012р. відвантажив по видатковій накладній №44 відповідачеві 53 блоки на загальну суму 3329,46грн. з ПДВ. Блоки були відвантажені по видатковій накладній у якій розписався представник відповідача Ситнік О.В. як особа яка відповідальна за отримання товарно-матеріальних цінностей, згідно довіреності № 165 від 02.07.2012р.

12.02.15р. Державне підприємство "Підприємство Одеської виправної колонії управління державної пенетенціарної служби в Одеській області (№14)" звернулось до Чорноморської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№74) з претензією №1/14/130 з вимогою сплатити 3329,46грн.

25.03.15р. у відповіді на претензію відповідач зазначає на те, що взагалі договір між сторонами укладено не було, а відповідно і прийнятих зобов'язань відповідач не реєстрував у ГУДКСУ в Одеській області, а отже підстав для задоволення претензії немає.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що починаючи з 01.08.2012р. відповідач повинен оплачувати пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла протягом прострочення оплати, за кожний день затримки, з моменту отримання бюджетних коштів, відповідно до п. 7.2 Договору.

Позивач зазначає про те, що у зв'язку з тим, що відповідачем були порушені права на своєчасну оплату товару, відповідач безпідставно, протягом майже 3 років користується коштами Державного підприємства "Підприємство Одеської виправної колонії управління державної пенетенціарної служби в Одеській області (№14)", які повинні бути повернуті із відповідними відшкодуванням - пенею, індексом інфляції річних.

Крім того позивач зазначає про те, що відповідач повинен був розрахуватися до 31.07.2012р., однак цього не зробив, тому з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, починаючи з 01.08.2012р. по 31.01.2013р., відповідач повинен оплатити пеню за несвоєчасний розрахунок у сумі 125,88грн., за період з 01.08.2012р. по 29.03.2015р. сума збитків від інфляції становить 1201,91грн., та період з 01.08.2012р. по 29.03.2015р. 3% річних становлять 265,72грн.

Вищевикладене зумовило звернення Державного підприємства "Підприємство Одеської виправної колонії управління державної пенетенціарної служби в Одеській області (№14)" до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так судом встановлено, що відповідно до п. 4.1. договору, оплата товарів здійснюється Покупцем по факту поставки товарів на склад Покупця, протягом 20 банківських днів з моменту отримання бюджетних коштів на розрахунковий рахунок Покупця.

Однак позивачем до матеріалів справи не надано заявки Покупця(Чорноморської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№74)).

Так, судом не встановлено наявність відвантаження позивачем товару, а саме: блоків(шифрів код категорії - 14.11.1) у кількості 53 штуки.

Так у поясненнях позивач зазначає про те, що товар було вивезено в один день двома автомобілями: вантажним автомобілем ЗІЛ - належить підприємству Одеської виправної колонії та вантажним автомобілем ГАЗ 3308, наданим Чорноморською виправною колонією.

Однак в підтвердження даних тверджень не надав жодного доказу.

Крім того, з наданою відповідачем довідки №3/14-2883 від 08.06.15р. вбачається, що на балансі ЧВК-74 рахується три автомобіля, а саме: автомобіль легковий ВАЗ 21099 д.н. ВН 4869 ЕР; автомобіль пасажирський ГАЗ 2752-414 д.н. ВН 7658 СМ; автомобіль грузовий фургон для перевезення продуктів харчування ГАЗ 3309 д.н. ВН 0435 СЕ, та на позабалансовому рахунку один автомобіль Газель пасажирський ГАЗ 32213-418 д.н. ВН 0975 АР.

У зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що транспортними засобами відповідача не здійснювалась поставка товару, а саме: блоків(шифрів код категорії - 14.11.1) у кількості 53 штуки, за договором купівлі-продажу №Г-105 від 27.06.2012р.

Враховуючи те, що товар за договором купівлі-продажу №Г-105 від 27.06.2012р. не було доставлено на склад Покупця - Чорноморської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№74), а відповідно до п. 4.1. договору, оплата товарів здійснюється Покупцем по факту поставки товарів на склад Покупця, то позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 3329,46грн. є необґрунтованими, не підтвердженими матеріалами справи, та не підлягають судом задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з Чорноморської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№74) пені у розмірі 125,88грн., розрахованої за період з 01.08.12р. по 31.01.2013р.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочки.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (п.п. 1, 3 ст. 551 Цивільного кодексу України).

В силу ст.216, ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 цього кодексу є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення пені є похідними, а судом не встановлено порушення відповідачем зобов'язань, то судом не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення пені.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 1201,91грн. за період з 01.08.12р. по 29.03.15р., 3%річних у розмірі 265,72грн. за період з 01.08.12р. по 29.03.15р.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, та не встановлення судом порушення відповідачем умов договору, тому заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 1201,91грн., 3%річних у розмірі 265,72грн. не підлягають судом задоволенню також.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи, позовні вимоги Державного підприємства "Підприємство Одеської виправної колонії управління державної пенетенціарної служби в Одеській області (№14)" до відповідача Чорноморської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№74) про стягнення заборгованості у розмірі 4922,97грн., а саме: основного боргу у розмірі 3329,46грн., пені у розмірі 125,88грн., індексу інфляції у розмірі 1201,91грн., 3%річних у розмірі 265,72грн., не є обґрунтованими, не підтверджені наявними у справі матеріалами та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.32, 33, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 12.06.2015р.

Суддя С.Ф. Гут