номер провадження справи 19/75/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 Справа № 908/2573/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська» (86193, Донецька область, м. Макіївка, с. Свердлове, вул. Свободи, 7; адреса ля листування: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Леніна, 76)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Арматура України» (69600, м. Запоріжжя, Північне шосе, 4)

про тлумачення пункту договору

Суддя Давиденко І.В.

Представники:

Від позивача: Скиба С.Г. - представник за довіреністю № ББУ/ЦОФКОІ3/СЛ/15 від 24.02.15.

Від відповідача: Борисенков В.С. - представник за довіреністю № б/н від 12.01.15.; Чепіга В.В. - представник за довіреністю № б/н від 05.05.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області 15.04.15. звернулась Приватне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська» з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Арматура України» про тлумачення п. 9.2 Договору № 209 на придбання сировинних, паливно-енергетичних чи матеріально-технічних ресурсів від 01.10.13.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в зв'язку з неоднаковим розумінням сторонами п. 9.2 Договору, виникла необхідність його тлумачення в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.04.15. порушено провадження у справі № 908/2573/15-г, справі присвоєно номер провадження 19/75/15, судове засідання призначено на 06.05.15. о 11-50.

Представник позивача в судовому засіданні 06.05.15. підтримав позовні вимоги, просив суд позов Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська» задовольнити повністю.

Від відповідача через Відділ діловодства господарського суду 30.04.15. на підставі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до якого відповідач просить суд зупинити провадження у даній справі до розгляду Харківським апеляційним господарським судом апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська» та набрання рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.03.15. у справі № 908/6217/15 законної сили.

Від відповідача через Відділ діловодства господарського суду 30.04.15. надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та зазначає, що наявність в договорі третейського застереження не може обмежувати право особи на звернення до суду, який входить до системи судів загальної юрисдикції.

Відповідач зазначає, що обставини, які викладені позивачем у позовній заяві вже були досліджені та встановлені в рішенні Господарського суду Запорізької області від 11.03.15. у справі № 908/6217/15.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.05.15. відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, розгляд справи № 908/2573/15-г на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 28.05.15. о 11-30.

Через Відділ документообігу Господарського суду Запорізької області 28.05.15. від позивача надійшла заява про припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Припинення провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, що повністю відкидають можливість судочинства.

Таким чином, розглянувши клопотання позивача про припинення провадження у справі, суд залишив його без задоволення, в зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Від відповідача через Відділ документообігу Господарського суду Запорізької області 28.05.15. надійшла письмова заява про розгляд даної справи колегіально.

Розглянувши заяву відповідача про розгляд даної справи колегіально, суд відмовив в її задоволенні, з огляду на наступне:

Частиною 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Суд не вбачає підстав для розгляду даної справи колегіально та відмовляє в задоволення даної заяви.

Від відповідача 28.05.15. в порядку ст. 41 Господарського процесуального кодексу України надійшло клопотання про призначення судової науково-правової експертизи експертизи.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення судової науково-правової експертизи, суд відмовив в його задоволенні з огляду на наступне:

Частиною 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Суд зазначає, що необхідність для роз'яснення поставлених відповідачем питань, які потребують спеціальних знань, шляхом проведення судової науково-правової експертизи відсутня, а отже, суд залишає дане клопотання відповідача без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні 28.05.15. підтримав позовні вимоги, просив суд позов Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська» задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Арматура України».

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 908/2573/15-г.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, 01.10.13. між Приватним акціонерним товариством «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Арматура України» (Постачальник) укладено Договір № 209 9на придбання сировинних, паливно-енергетичних чи матеріально-технічних ресурсів.

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що Постачальник зобов'язується передати, а Покупець прийняти та оплатити запірну арматуру на умовах, передбачених даним Договором.

Строк дії Договору узгоджено сторонами в п.п. 10.3, 10.4 Договору, а саме: з 01.10.13. по 01.10.15.

Позивач вказує на те, що під час дії Договору між Покупцем та постачальником виник спір щодо заборгованості Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська»

Пунктом 9.2 Договору встановлено, якщо спори та розбіжності, що виникли в зв'язку з Договором чи його укладенням, порушенням, розірванням, недійсності, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група», відповідно до Регламенту вказаного суду. Рішення Регіонального Третейського суду є кінцевим та обов'язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами в строки, вказані у рішенні суду.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що в зв'язку з існуванням між сторонами спору щодо визначення підсудності при вирішенні спорів підчас виконання Договору, виникла необхідність тлумачення п. 9.2 Договору.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 637 Цивільного кодексу України встановлено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд надати тлумачення п. 9.2 Договору.

Як було зазначено вище, пунктом 9.2 Договору передбачено, якщо спори та розбіжності, що виникли в зв'язку з Договором чи його укладенням, порушенням, розірванням, недійсності, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група», відповідно до Регламенту вказаного суду. Рішення Регіонального Третейського суду є кінцевим та обов'язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами в строки, вказані у рішенні суду.

Статтею 213 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумачення правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення незрозумілостей та суперечностей у трактуванні його положень.

Судом встановлено, що позивач у позовній заяві просить суд надати тлумачення п. 9.2 Договору, як такого, що визначає підсудність розгляду спорів між сторонами у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при асоціації «Регіональна правова група», що по своїй правовій природі не є тлумаченням пункту Договору.

У статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом, передбачені ст. 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування покладається на позивача.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, з наведеного вбачається, що до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, враховуючи вищевикладене, підставою для тлумачення судом пункту Договору є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність або незрозумілість буквального значення слів, понять тексту пункту Договору, що не дає змогу з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належними засобами доказування не доведено існування спору з боку сторін щодо саме змісту, невизначеності або незрозумілості тексту п. 9.2 Договору.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська».

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд відмовляє Приватному акціонерному товариству «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська» в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Колосниківська» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.06.15.

Суддя І.В. Давиденко