КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа№ 910/29162/14-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі Філімоновій І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.15року (повний текст якого складено 26.03.2015р.)

у справі №910/29162/14-г (суддя Смирнова Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс"

про розірвання договору оренди приміщення №17-А від 02.12.2013

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест"

про стягнення 104000,00 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" про розірвання договору оренди приміщення № 17-А від 02.12.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з скороченням витратної частини бюджету та економічною недоцільністю Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" двічі зверталось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" з пропозиціями про розірвання договору оренди приміщення № 17-А від 02.12.2013, однак Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" було відмовлено у розірвання договору за домовленістю сторін. Тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" про розірвання договору оренди приміщення № 17-А від 02.12.2013 у зв'язку з істотною зміною обставин.

26.01.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" заборгованості з орендної плати за договором оренди приміщення №17-А від 02.12.2013 у розмірі 104000,00 грн., яка ухвалою суду від 27.01.2014 року була прийнята для спільного розгляду з первісним позовом.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що 02.12.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди приміщення № 17-А від 02.12.2013, на виконання умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" передав Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" в строкове платне користування нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: 03028, м. Київ, вул. Оскольська, 31, за номерами 24-26, загальна площа яких складає 130,00 кв.м. та обладнання, інвентар згідно з додатком №1, який є невід'ємною частиною договору, однак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" зобов'язання по оплаті орендної плати належним чином не виконало, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. у справі №910/29162/14-г у задоволенні первісного позову відмовлено повністю.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" (52002, Дніпропетровська обл., м. Підгородне, вул. Зелена, 6; ідентифікаційний код 33442626) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" (03028, м. Київ, вул. Оскольська, 31, ідентифікаційний код 32846894) заборгованість по орендній платі у розмірі 156000 (сто п'ятдесят шість тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 3120 (три тисячі сто двадцять) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 р. по справі № 910/29162/14-г та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги за первісним позовом та скасувати рішення суду за зустрічним позовом.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №910/29162/14-г, головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

На підставі апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 22.04.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 13.05.15р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової А.І. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.15р. колегією суддів головуючий суддя Тищенко О.В., Мартюк А.І., Тарасенко К.В. справу №910/29162/14-г прийнято до свого провадження.

У судове засідання 13.05.15р. представники сторін з'явилися.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.15р. розгляд справи №910/29162/14-г відкладено на 21.05.15р.

21.05.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, мотивоване необхідністю зупинення провадження у справі у зв'язку з порушенням провадження у господарському суді м. Києва щодо іншої господарської справи предметом розгляду якої являється визнання недійсним договору оренди приміщення № 17-А від 02.12.2013 року.

21.05.15р. розгляд справи №910/29162/14-г не відбувся, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Тищенко О.В. у відпустці.

22.05.15р. головуючий суддя Тищенко О.В. повернулася з відпустки.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2015р., у зв'язку із виходом судді Іоннікової А.І. з лікарняного, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2015 року справу було прийнято до провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді - Іоннікова І.А., Тарасенко К.В. та призначено розгляд скарги на 09.06.2015 року.

У судовому засіданні апеляційної інстанції було розглянуто клопотання представника позивача за первісним позовом про зупинення провадження у справі та вирішено відмовити в його задоволенні з огляду на ту обставину, що згідно положень цивільного законодавства, коли орендодавець надає в оренду майно за договором оренди, то застосувати реституцію до такого договору неможливо, договір оренди визнається недійсним лише на майбутнє, а отже навіть за наявності позитивного вирішення господарського спору у справі № 910/11600/15 за позовом ТОВ «Інтерлізінвест» до ТОВ «Укркомплект Плюс» про визнання договору оренди недійсним, дані обставини не будуть мати жодного значення для вирішення даного спору, натомість зупинення провадження у справі в даному випадку буде свідчити лише про затягування судового процесу.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/29162/14-г скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду м. Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/29162/14-г.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як було встановлено судом першої інстанції, 02.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" (орендар) укладено договір оренди приміщення №17-А (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: 03028, м. Київ, вул. Оскольська, 31, за номерами 24-26, загальна площа яких складає 130,00 кв.м. та обладнання, інвентар згідно з додатком №1, який є невід'ємною частиною договору та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату на умовах даного договору та утримувати об'єкт оренди в належному стані (п.1.1.), об'єкт оренди вважається переданим орендареві з дати підписання акта приймання - передачі (п.4.1.), строк оренди складає 2 роки 11 місяців з дати підписання акту приймання - передачі (п.4.2.), строк оренди може бути скорочений або продовжений лише за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору (п.4.3.), орендна плата за один календарний місяць користування об'єктом оренди, включаючи всі комунальні та інші експлуатаційні витрати складає 26000,00 грн. (п.5.1.), зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати виникає з дня підписання акту приймання - передачі до дня підписання акту приймання - передачі (повернення об'єкту оренди) (п.5.2.), орендна плата сплачується орендарем банківським переказом на поточний рахунок орендодавця до 20 числа поточного місяця (п.5.3.), об'єкт оренди вважається фактично поверненим орендодавцю з моменту підписання акта приймання - передачі (повернення) (п.8.4.), цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту підписання сторонами акта приймання - передачі об'єкта оренди та його скріплення печатками сторін та діє до 02.11.2016 (п.10.1.), якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, цей договір може бути розірваний за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору (п.10.5.), цей договір вважається розірваним за домовленістю сторін з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено в самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному законодавстві України (п.10.6.).

На виконання умов договору сторонами 02.12.2013 було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди за договором оренди приміщення №17-А від 02.12.2013, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у користування нежитлові приміщення загальною площею 130,00 кв.м., що розташовані за адресою: 03028, м. Київ, вул. Оскольська, 31, за номерами 24-26,.

16.10.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" повідомлення про розірвання договору оренди приміщення №17-А від 02.12.2013 з 01.11.2014. Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №617 Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" отримало цей лист 28.10.2014.

Згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" за вих. № 11-11/14 від 11.11.2014, останній заперечив проти розірвання договору оренди приміщення №17-А від 02.12.2013, у зв'язку з тим, що відповідно до умов цього договору його розірвання допускається виключно за згодою сторін, в орендованому приміщенні знаходяться працівники Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест", які продовжують користуватись приміщенням, у зв'язку з чим нараховується орендна плата.

21.11.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" повідомлення за вих. №838/11 від 20.11.2014 про розірвання договору оренди приміщення №17-А від 02.12.2013, додаткову угоду №1 до договору, акт приймання - передачі об'єкта оренди. Відповідно до декларації №UA001765 Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" отримало цей лист 24.11.2014.

Листом за вих. № 833/11 від 20.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" заперечило проти розірвання договору оренди приміщення №17-А від 02.12.2013, у зв'язку з тим, що відповідно до умов цього договору його розірвання допускається виключно за згодою сторін, в орендованому приміщенні знаходяться працівники Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест", які продовжують користуватись приміщенням, у зв'язку з чим нараховується орендна плата.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцеві незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

02.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" укладено договір оренди приміщення №17-А (далі - Договір, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати в оренду, а орендар зобов'язується прийняти у тимчасове платне користування, згідно умов договору, нежитлові приміщення загальною площею 130,00 кв.м., які знаходяться за адресою: 03028, м. Київ, вул. Оскольська, 31, за номерами 24-26.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про розірвання договору оренди у зв'язку з істотною зміною обставин на підставі положень ст.. 652 ЦК України, позивач у якості істотної зміни обставин наводить погіршення фінансового становища підприємства.

За приписами статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Також за статтею 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та не досягнення сторонами згоди щодо розірвання договору, договір може бути розірваний судом за ініціативою заінтересованої сторони за одночасної наявності підстав, передбачених частиною 4 вказаної статті.

Слід зазначити, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

При цьому, оцінка зміни обставин як істотна повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений абз. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК України, а саме зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приймає до уваги ту обставину, що поняття „істотна зміна обставин" є оціночною категорією. Законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 651 ЦК України дає визначення цього поняття, вказуючи на те, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Також слід зазначити, що при вирішенні спорів про розірвання договору в зв'язку зі зміною істотних обставин необхідно також враховувати положення ч. 2 ст. 652 ЦК України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

При розгляді спорів щодо зміни або розірвання договору у зв'язку із істотною зміною обставин, як - то передбачено статтею 652 ЦК України, Позивачеві необхідно довести наступне.

При зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини, як істотні.

Обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, у чому саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач, з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування, повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

Проте зі змісту договору вбачається, що викладені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни або розірвання спірного договору, а також невиконання позивачем зобов'язань за ним.

Під час розгляду справи було встановлено, що обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, згодом істотно не змінились. Обставини, покладені в основу позовних вимог, узгоджувались сторонами при підписанні договору оренди.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами місцевого господарського суду щодо відсутності підстав, передбачених ст. 652 ЦК України для розірвання оскарженого договору.

Щодо зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомплект Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" про стягнення 156000,00 грн. заборгованості по орендній платі, то суд зазначає наступне.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, відповідач за зустрічним позовом не оплатив орендну плату за період з вересня місяця 2014 року по лютий місяць 2015 року.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцеві незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Договором оренди приміщення № 17-А від 02.12.2013 передбачено, що орендна плата за один календарний місяць користування об'єктом оренди, включаючи всі комунальні та інші експлуатаційні витрати складає 26000,00 грн. (п.5.1.), зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати виникає з дня підписання акту приймання - передачі до дня підписання акту приймання - передачі (повернення об'єкту оренди) (п.5.2.)

На виконання умов договору між сторонами 02.12.2013 було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди за договором оренди приміщення №17-А від 02.12.2013, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у користування нежитлові приміщення загальною площею 130,00 кв.м., що розташовані за адресою: 03028, м. Київ, вул. Оскольська, 31, за номерами 24-26.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 5. 3. Договору орендна плата сплачується орендарем банківським переказом на поточний рахунок орендодавця до 20 числа поточного місяця

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за зустрічним позовом було виконано в повній мірі зобов'язання за договором оренди, проте відповідачем за зустрічним позовом власні обов'язки щодо своєчасної оплати орендних платежів не виконав, у зв'язку з чим за період з вересня місяця 2014 року по лютий місяць 2015 р. утворилась заборгованість у розмірі 156000,00 грн.

Заперечення відповідача за зустрічним позовом, не приймаються судом, оскільки односторонньо складений акт недопуску до орендованого приміщення представників відповідача за зустрічним позовом 08.10.2014 не може бути належним та допустимим доказом у справі. Листування сторін свідчить про протилежне, а саме про те, що в грудні місяці 2014 року відповідач за зустрічним позовом продовжував користуватись орендованим приміщенням, а отже повинен сплачувати позивачу за зустрічним позовом орендну плату.

Факт наявності заборгованості, станом на дату розгляду справи не спростований відповідачем за зустрічним позовом жодним з належних та допустимих доказів в розумінні приписів ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Отже в даному випадку, з урахуванням вищеперерахованого, колегія суддів констатує, що місцевий господарський суд ґрунтовно задовольнив зустрічні позовні вимоги шляхом стягнення заборгованості у розмірі 156000,00 грн. за період з вересня місяця 2014 року по лютий місяць 2015 року

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача за первісним позовом (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлізінвест» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/29162/14-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/29162/14-г повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова