ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 червня 2015 р. Справа № 902/437/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Прокурора Вінницького району (21003, м. Вінниця, вул. С. Наливайка, 19) в інтересах держави в особі Державного підприємства "Державний насіннєвий резервний фонд України" (03038. м. Київ, вул. Ямська, 32)

до:Приватного підприємства "Приватне сільськогосподарське орендне підприємство "Прогрес" (вул. Колгоспна, 42, с. Ксаверівка, Вінницький район, Вінницька область)

про стягнення 1 468 738,80 грн.

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В..

за участю прокурорів Муляр О.М., Порохницького М.Ю. та представників сторін:

позивача : Леонов Ю.І. за довіреністю № 17 від 08.04.2015 року,

відповідача : не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Прокурор Вінницького району звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства "Державний насіннєвий фонд України" про стягнення з Приватного підприємства "Приватне сільськогосподарське орендне ідприємство "Прогрес" збитків в сумі 1 468 738,80 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно договору № С-39/1 від 20.09.2013 року про передачу на зберігання позивач передав, а відповідач прийняв, відповідно до акту прийому-передачі від 08.10.2013 року: пшеницю «Анулька» у кількості 173,657 т., пшеницю «Куяльник» у кількості 202,325 т., пшеницю «Подолянка» у кількості 56 т. на загальну суму 1 468 738 грн..

Умовами п.п. 2.2.1., 2.2.4., 2.9., 1.13 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний прийняти насіння надане позивачем на зберігання і повернути його у схоронності. Забезпечити належне зберігання насіння в умовах ДСТУ 2240-93. У разі необхідності доробки насіння у процесі зберігання та перезатарування, відповідач за власний рахунок здійснює вказані заходи. Відповідач зобов'язується щомісяця надавати позивачу інформацію (акт звірки) щодо руху насіння на складі.

Однак, під час проведення інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей 14.11.2014 року виявлено відсутність насіння, що суперечить умовам договору про зберігання.

Листом від 14.01.2015 року відповідач зобов'язався відшкодувати нестачу насіння пшениці, або замінити нестачу іншим сетрифікованим та кондиційним товаром. Однак ніяких розрахунків щодо відшкодування збитків або заміни насіння останнім до цього часу не здійснено.

Ухвалою суду від 02.04.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/437/15 та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення даного спору.

Ухвалою суду від 21.05.2015 року розгляд справи призначено на 28.05.2015 року та зобов'язано сторін виконати вимоги ухвали суду від 02.04.2015 року в частині надання доказів в повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.05.2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 10.06.2015 року.

В судове засідання 10.06.2015 року з'явилися прокурор та представник позивача. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив. Про розгляд справи останній повідомлений належним чином та завчасно (05.06.2015 року), про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 4698.

При цьому суд зважає, що останнім не подано до суду заяви, клопотання про відкладення чи перенесення розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20 березня 2013 року між Державним підприємством «Державний резервний насіннєвий фонд України» (позивач, за договором Поклажодавець) та Приватним підприємством «Приватне сільськогосподарське орендне підприємство «Прогрес» (відповідач, за договором Зберігач) укладено договір № С-39/1 про надання послуг зі зберігання насіння (надалі Договір).

Згідно з предметом даного Договору, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання насіння сільськогосподарський рослин (культури) урожаю 2011 року:

- пшениця «Анулька» еліта (Озимі), у кількості 173,657 т.;

- пшениця «Куяльник» еліта (Озимі), у кількості 202,325 т.;

- пшениця «Подолянка» еліта (Озимі), у кількості 56 т.

Загальна вартість переданого на зберігання насіння складає 1 468 738,80 грн., відповідно до актів приймання-передачі насіння.

Право власності на насіння до Зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обігу Зберігача або бути передане ним третім особам.

Розділом 2 Договору визначено права та обов'язки сторін.

Так, Поклажодавець зобов'язується передати насіння Зберігачу на зберігання. Направити представника для передачі насіння з належно оформленою довіреністю.

Зберігач з поміж іншого зобов'язується: прийняти насіння надане Поклажодавцем на зберігання і повернути його Поклажодавцеві у схоронності; надати Поклажодавцеві акт приймання-передачі; забезпечити належне зберігання насіння згідно ДСТУ 2240-93; забезпечити безперешкодний доступ до місця зберігання насіння представників Поклажодавця; на першу вимогу Поклажодавця, повернути йому насіння.

На виконання взятих на себе за Договором зобов'язань позивач передав відповідачеві насіння обумовлене Договором, про що між сторонами 08.10.2013 року складено та підписано акт приймання-передачі насіння .

23.10.2014 року проведено інвентаризацію залишків товарно-матеріальних цінностей якою виявлено відсутність насіння пшениці «Анулька» у кількості 173,657 т., пшениці «Куяльник» у кількості 202,325 т., пшениці «Подолянка» у кількості 56 т.

Відповідач в листі від 14.01.2015 року зобов'язався до 20.01.2015 року укласти договір на відшкодування нестачі насіння пшениці, або замінити нестачу іншим сертифікованим та кондиційним товаром, чим фактично визнав порушення зобов'язань за договором. Однак, станом на день розгляду справи, розрахунків щодо відшкодування збитків або заміни насіння останнім не здійснено.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

За загальним правилом під збитками розуміються витрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), так і не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 3 статті 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються повністю, якщо договором або законом не передбачено їх відшкодування у меншому або більшому розмірі. Аналогічні за своєю суттю положення містяться в частині 2 статті 225 Господарського кодексу України, згідно з якою законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань.

Статтею 951 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості (частина 2 статті 951 Цивільного кодексу України).

Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту частини 3 статті 22, статті 951 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 225 Господарського кодексу України , відповідальність зберігача за втрату, нестачу або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, є обмеженою, а саме збитки, завдані поклажодавцю (позивачу) в разі втрати (нестачі) речі, обмежуються розміром її вартості.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу про стягнення 1 468 738 грн. збитків правомірною та обґрунтованою з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

В силу ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача. При цьому, направивши лист від 14.11.2015 року на адресу позивача підтвердив порушення взятих на себе зобов'язань за Договором.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське орендне підприємство «Прогрес» (вул. Колгоспна, 42, с. Ксаверівка, Вінницький район, Вінницька область, ) на користь Державного підприємства «Державний насіннєвий резервний фонд України» (вул. Ямська, 32, м. Київ, 03038, ) 1 468 738 (один мільйон чотириста шістдесят вісім тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 80 коп. - збитків.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське орендне підприємство «Прогрес» (вул. Колгоспна, 42, с. Ксаверівка, Вінницький район, Вінницька область, ) до спеціального фонду Державного бюджету 29 374 (двадцять дев'ять тисяч триста сімдесят чотири) грн . 78 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачеві рекомендованим листом.

Повне рішення складено 15 червня 2015 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Колгоспна, 42, с. Ксаверівка, Вінницький район, Вінницька область)