РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015Справа №910/5823/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста"

про стягнення 9 663,69 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Горбан А.В. - за довіреністю.

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (далі - позивач) до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" (далі - відповідач) про стягнення 9 663,69 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/5823/15-г, розгляд справи призначено на 08.04.2015 р.

02.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про відсутність аналогічного спору.

У судове засідання 08.04.2015 р. представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 13.03.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/5823/15-г позивач виконав.

У судове засідання 08.04.2015 р. представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 13.03.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/5823/15-г відповідач не виконав.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 08.04.2015 р. не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 13.03.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/5823/15-г, розгляд справи було відкладено на 13.05.2015 р.

Судове засідання 13.05.2015 р. не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Нечая О.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.05.2015 р. розгляд справи було призначено на 10.06.2015 р.

У судове засідання 10.06.2015 р. представник позивача з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 10.06.2015 р. не з'явився.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2012 року між Мельником В.П. (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (далі - позивач) було укладено Договір страхування наземного транспорту № IN88IIV121546 (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Citroen», державний номерний знак ВК 7942 АС.

21.04.2012 р. в 05 год. 30 хв., Парфелюк В.В., керуючи автомобілем «Hyundai», д.н.з. АА 4812 НВ, по пр. Палладіна в напрямку від вул. Уборевича, в м. Києві, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Citroen» д.н.з. ВК 7942 АС під керуванням Мельника В.П., який рухався попереду в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 28.04.2012 р. Парфелюка В.В. було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідно до Звіту № 2236 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Citroen» державний номерний знак ВК 7942 АС, внаслідок його пошкодження при вищезазначеній ДТП, складає 9 663,69 грн.

Позивачем був складений та підписаний страховий акт № И-1811 від 21.05.2012 р., згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Citroen», державний номерний знак ВК 7942 АС, внаслідок ДТП, яка сталась 21.04.2012 р. в 05 год. 30 хв., по пр. Палладіна в напрямку від вул. Уборевича, в м. Києві, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 9 663,69 грн.

На підставі сформованого страхового акту № И-1811 від 21.05.2012 р. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 9 663,69 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 5372 від 21.05.2012 р.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai», державний номерний знак АА 4812 НВ, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1345614.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, на підставі вищезазначених норм та у зв'язку з укладенням Полісу № АВ/1345614 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Hyundai», державний номерний знак АА 4812 НВ.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Hyundai», державний номерний знак АА 4812 НВ, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується полісом № АВ/1345614, відповідач згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Судом встановлено, що позивач не направляв відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування в порядку, передбаченому статтею 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пунктів 35.1 та 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 28 серпня 2012 року в справі № 23/279 зазначено про те, що позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 9663,69 грн. підлягають задоволенню.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою статті 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судом встановлено, що станом на дату подання позовної заяви до господарського суду м. Києва права позивача не були порушені відповідачем. А тому, з урахуванням вищезазначених положень ГПК України, судовий збір повинно бути покладено на позивача, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2014 р. у справі № 910/4349/14.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» (01103, м. Київ, вул. Залізничне Шосе, будинок 6; ідентифікаційний код: 35893575) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, будинок 32; ідентифікаційний код: 33248430) страхове відшкодування в розмірі 9 663 (дев'ять тисяч шістсот шістдесят три) грн. 69 коп.

3. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Суддя О.В. Нечай