ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.06.2015 Справа № 908/3016/15

Господарський суд Донецької області у складі: судді Овсяннікової О.В.,

при секретарі судового засідання Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Маріуполь

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг», м. Донецьк

про стягнення 63 586,93 доларів США (1 338 303,43гривень), -

за участю представників сторін:

від позивача: Ямпілець Ю.Г. (довіреність б/н від 15.12.2014)

від відповідача: Бєляєв А.П. (довіреність № 02/15 від 01.01.2015)

С У Т Ь С П О Р У :

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» 63 586,93 доларів США (1 338 303,43гривень) податку на додану вартість.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідачем не були сплачені суми податку на додану вартість (ПДВ), відповідно до п. 3.11. договору про надання послуг № 273-П-МАФ-13 від 30.12.2013 за період з серпня по листопад 2014 року, які загалом становлять 63 586,93 доларів США і підлягають стягненню.

Відповідач проти позову заперечує з посиланням на те, що, по-перше, від не є належним відповідачем по справі, оскільки платниками портових зборів є судновласники, а по-друге, цей не підлягає нарахуванню, оскільки згідно з п.197.9 ст. 197 Податкового кодексу України від оподаткування ПДВ звільнені операції з постачання послуг, що надаються іноземним і вітчизняним судам, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами.

Розглянувши матеріли справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

30.12.2013 між державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (Адміністрацією) та товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» (Агентом) був укладений договір про надання послуг № 273-П-МАФ-13, згідно п.1.1. якого Агент діє, як повноважний представник судновласників, на підставі договорів доручення з останніми. До відносин Агента та Судновласника застосовуються норми Глави 68 Цивільного кодексу України (Доручення). Адміністрація встановлює певні правила роботи Агента в інтересах судновласника (п.1.2. договору).

Вартість послуг Адміністрації розраховується за діючими в Адміністрації правилами і ставками, які визначені в Додатку № 1 до договору (п.3.1.).

Усі платежі нараховуються у доларах США (п. 3.10. договору).

Податок на додану вартість сплачується згідно з діючим законодавством України (п. 3.11. договору).

Згідно з п. 6.1. договору він набуває чинності з 01.01.2014 і діє по 31.12.2014.

Договір підписаний з протоколом розбіжностей, які сторонами врегульовані шляхом підписання протоколу врегулювання розбіжностей.

29.12.2014 сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 до договору, згідно з п. 4 якої, строк дії договору був продовжений по 31.12.2015.

Під час дії договору сторони належним чином виконували свої зобов'язання.

З серпня по листопад 2014 року до морського порту Маріуполь заходили судна, агентування яких здійснював відповідач і за що сплачував позивачу усі нараховані ним до сплати суми портових зборів та вартість послуг з обслуговування суден. При цьому, суми ПДВ позивачем не нараховувались.

В подальшому, при додатковій перевірці правильності не нарахування ПДВ, позивачем було встановлено, що такі дії є помилковими і ПДВ підлягає нарахуванню.

Позивачем було здійснено донарахування податку на додану вартість на портові збори за суднозаходи під агентуванням відповідача за період з серпня по листопад 2014 року на суму 63 586,93 доларів США.

Рахунки на оплату ПДВ були вручені листом № 17-01-12/435 від22.04.2015, але останнім не оплачені з посиланням на їх необґрунтованість, що з'явилось підставою для звернення до суду.

Суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Укладений сторонами договір підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України (ст. ст. 901 - 907 ЦК України).

Частиною першою статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Поряд з тим, суд зазначає, що статус відповідача як повіреного врегульований Главою 68 ЦК України, про що сторонами зазначено у п. 1.1. договору, тобто його дії обумовлені зобов'язаннями вчиняти певні юридичні дії від імені та за рахунок другої сторони (довірителя), яким у даному випадку є судновласник (судновласники). Правочин вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Саме у зв'язку з цим, сторонами було обумовлено у договорі те, що попередні рахунки Адміністрації за обов'язкові портові збори та послуги передаються Адміністрацією Агенту та сплачуються до відходу судна з порту (п.3.3. договору).

Згідно зі ст. 116 Кодексу торговельного мореплавання України (КТМУ) у морському порту або поза його територією як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобов'язуються надавати послуги в галузі торгівельного мореплавства. При виконанні договору морського агентування морський агент, що діє від імені судновласника, може також діяти на користь іншої договірної сторони, якщо вона його на те уповноважить і якщо судновласник не заперечує.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КТМУ морський агент виконую формальності та дії, пов'язані з прибуттям, перебуванням і відходом судна, сплачує за розпорядженням судновласника і капітана судна суми, пов'язані з перебуванням у порту.

Поряд з тим, суд вважає, що посилання відповідача на те, що він є неналежним спростовується матеріалами справи, оскільки вимоги позивача будуються на умовах договору про надання послуг № 273-П-МАФ-13 від 30.12.2013, за яким відповідач є стороною.

Заперечення відповідача проти нарахування і стягнення з нього ПДВ заслуговують на увагу і є слушними з огляду на те, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а саме Податкового кодексу України.(ПКУ)

Відповідно до п. 197.9 ст. 197 ПКУ від 02.12.2010 № 2755-VI звільняються від оподаткування операції з постачання послуг, що надаються іноземним та вітчизняним суднами, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами.

Отже, операції з постачання послуг, що надаються іноземним та вітчизняним суднами (у тому числі суднами, які прямують в морський порт або з морського порту баластом (без вантажу) для здійснення навантаження/розвантаження в межах міжнародних перевезень), які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами, звільняються від оподаткування ПДВ. При цьому, основною умовою застосування такої пільги портом є наявність документів, які підтверджують здійснення судном міжнародних перевезень.

Як вбачається з наданих відповідачем документів, коносаменти по всім спірним перевезенням свідчать про те, що товари транспортувались з іноземних портів до місця перевантаження у нейтральних водах.

Перевантаження іноземних вантажів у нейтральних водах пов'язано з неможливістю порту прийняти судно безпосередньо в порту з технічних причин.

На вантажі, які перевантажувались у нейтральних водах, оформлювались імпортні митні декларації, які були прийняті митним органом, що є підтвердженням здійснення саме міжнародних перевезень вантажів.

Крім того, позивачем за всіма спірними перевезеннями були нараховані портові збори за ставками, які передбачені для міжнародних ( а не каботажних) перевезень, які в рази збільшені, ніж каботажні.

Зазначена обставина свідчить про те, що позивач був обізнаний стосовно походження вантажу, як іноземного і перевезення, як міжнародного.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому правових підстав для їх задоволення немає.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до положень статті 49 ГПК України.

На підставі статті 116 кодексу торгівельного мореплавання України, пункту 197.9 статті 197 Податкового кодексу України, статтями 901, 1000 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82, 84- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Маріупольської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» про стягнення 63 586,93 доларів США (1 338 303,43гривень) податку на додану вартість - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене через господарський суд Донецької області до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 16.06.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.06.2015.

Суддя О.В. Овсяннікова