ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.06.15р. Справа № 904/3480/15

За позовом Комунального підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Павлоград

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, довіреність №24 від 08.01.2015 року

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, довіреність від 05.06.2015 року

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Павлоград про стягнення заборгованості в розмірі 1975,32 грн. за оплату послуг з постачання води.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору№1154 від 01.12.2010 року про постачання питної води та приймання стічних вод в частині повного та своєчасного розрахунку.

Відповідач надав відзив на позову, в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Також відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 08.06.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Між комунальним підприємства "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради" (далі- позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Павлоград (далі-відповідач) було укладено договір №1154 від 01.12.2010 року (далі-договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався надавати відповідачу, як абоненту послуги і постачати питну воду та приймати стічні води в систему каналізації м. Павлоград, а відповідач зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому послуг.

Відповідно до п. 3.3. договору, оплата послуг здійснюється абонентом в безготівковій формі на підставі рахунку до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим або шляхом внесення грошових коштів в касу Постачальника.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по ФОП ОСОБА_1 від 28.05.2014 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем виникла у червні 2011 року у розмірі 1634,94 та у жовтні 2011 р. у розмірі 340,38 грн.

ОСОБА_1 до уваги п. 3.3. Договору повна оплата Відповідачем за Договором мала бути здійснена до 01 листопада 2011 року.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно із п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, до позовних вимог Позивача пов'язаних із стягненням 1230,00 грн. надлишково сплачених коштів за виконані роботи встановлена позовна давність тривалістю у три роки.

Ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем заявлено суду про застосування позовної давності до позовних вимог позивача.

Прострочення виконання зобов'язання за Договором, а отже і строк позовної давності, починає відлік з 02.11.2011 року. Отже, загальний строк позовної давності у 3 роки щодо вимоги про оплату за Договором сплив 02.11.2014 року. В той же час, як видно з позовної заяви, вона датована 27.03.2015 року за № 673.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту ( ст. 267 ЦК України ).

На підставі вищевикладеного господарський суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин та про що зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Судові витрати слід віднести на позивача, оскільки в задоволені позову відмовлено.

Керуючись ст.ст.12,21, 32,36,44,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.06.2015 року

Суддя ОСОБА_4