РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015Справа №910/9494/15
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна

страхова компанія"

про стягнення 40 483,21 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача: Некряч А.В. - по дов. №23 від 09.01.2015р.

Від відповідача: не з'явились

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" звернулося до Господарського суду міста Києва з вимогою до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 40 483,21 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем згідно договору добровільного страхування наземного транспорту внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля, а тому позивачем відповідно законодавства України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, враховуючи те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП була застрахована відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від .02.2015р. порушено провадження у справі № 910/2001/15-г та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.02.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.105 порушено провадження у справі № 910/9494/15-г та призначено її до розгляду на 20.05.2015.

19.05.2015р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" заперечує проти позову з огляду на те, що договором добровільного страхування № 024016/4002/0001005 від 26.03.13р. пп. 10.2.4. зазначено, що страхове відшкодування виплачується страхувальнику лише тоді коли у нього є поліс обов'язкового страхування.

Згідно довідки про ДТП № 9230544 автомобіль "Нісан" д/з СА0541 АР був не застрахований. Тобто, у значенні пп. 10.2.4. Договору Позивач повинен був відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Відповідач зазначає, що згідно переліку додатків до позовної заяви відсутнє платіжне доручення на суму 34869,60 грн.

Відповідно до умов Договору страхувальник зобов'язаний надати документи, що підтверджують ремонт автомобіля (акт виконаних робіт) або пред'явити відремонтований автомобіль для огляду страховику та скласти з ним акт огляду. Таких документів Позивач не надає, що унеможливлює Відповідача переконатися про те, що був дійсно зроблений ремонт автомобіля.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2015р., відповідно до ст. ст. 38, 77 ,86 Господарського процесуального кодексу України, було відкладено розгляд справи на 03.06.2015р. та зобов'язано позивача надати суду належно завірену копію платіжного доручення на суму 34869,60 грн.; акт виконаних робіт щодо ремонту майна застрахованого автомобіля.

В судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про:

витребування у позивача належним чином засвідченої копії аварійного сертифікату виданого на ім»я Бануляка С.П. ,

письмових пояснень Бануляка С.П. з приводу порушення вимог п. 8 Постанови КМУ №8 від 05.01.2 1998р. «Про затвердження Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів» при складання аварійних сертифікатів,

залучення до участі у справі третьої особи Хмельницького М.П.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечував.

Суд розглянувши дане клопотання вважає, що воно не підласе задоволенню з огляду на його необґрунтованість, оскільки відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. Господарський суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану сторону. Відповідач в своєму клопотання не обґрунтував які обставини можуть підтвердити ці докази.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права та обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або за ініціативи господарського суду.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що відповідачем не зазначено в поданому клопотанні яким чином рішення з даного спору може вплинути на права та обов'язки Хмельницького М.П. щодо однієї із сторін, суд приходить до висновку про необгрунтованість клопотання відповідача в цій частині.

Представник позивача в судовому засіданні 03.06.2015р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні 03.06.2015р. судом оголошувалась перерва до 10.06.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача після оголошеної перерви в судове засідання не з»явився.

10.06.2015р. від представника відповідача через відділ діловодство Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про призначення по даній справі судової експертизи.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечував.

Суд розглянувши дане клопотання та заслухавши думку представника позивача вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що питання, яке зазначено в клопотанні представника позивача про призначення товарознавчої експертизи не має значення для правильного вирішення даного спору, оскільки пошкодження автомобіль уже відремонтований.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2013р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (надалі - Страховик) з однієї сторони та фізичною особою Бреус Олександром Васильовичем з другої сторони - був укладений Договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 024016/4002/0001005, об'єктом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Nissan Tiida», реєстраційний номерний знак СА 0541 АР, 2007 року випуску.

14.07.2013 року по вул. Голосіївській в м. Києві, сталася дорожньо - транспортна пригода, в якій мало місце зіткнення автомобілів марки «Хюндай Елантра», реєстраційний номерний знак АМ 5171 ВН, під керуванням водія Хмельницького Михайла Павловича, автомобілів марки «Деу», реєстраційний номерний знак АА 8963 КО, автомобіля марки «Нісан», реєстраційний номерний знак СА 0541 АР та автомобіля марки «Нісан», реєстраційний номерний знак АА 7790 СО.

Відповідно до Постанови Голосіївського районного суду м. києва від 23.09.2013р. встановлено вину Хмельницького М.П., у скоєнні вищевказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна-правова відповідальність Хмельницького Михайла Павловича, водія транспортного засобу марки «Хюндай Елантра», реєстраційний номерний знак АМ 5171 ВН, застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", що підтверджується полісом № АС/4419010 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно рахунків № СЧ-007054 від 27.07.2013р. та № СЧ-0011907 від 17.10.2013р., авторемонтного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Tiida», реєстраційний номерний знак СА 0541 АР, в результаті ДТП складає 65 038,13 грн. з ПДВ.

15.07.2013 року до ПрАТ «СК «Уніка» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи.

21 листопада 2013 року ПрАТ «СК «Уніка» на підставі Аварійного сертифікату від 21.11.2013 року було складено страховий Акт №00120951 та №00120951 та розрахунок суми страхового відшкодування до нього.

На підставі вищевказаних документів ПрАТ «СК «Уніка» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 41 483,21грн. що підтверджується платіжними дорученнями № 041653 від 26.11.2013 року на суму 6613,61 та № 029955 від 28.08.2013р. на суму 34 869,60 грн.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено Акт виконаних робіт № ЗН-0017907 від 26.09.2013р., що підтверджує відновлювальний ремонт автомобіля «Nissan Tiida», реєстраційний номерний знак СА 0541 АР, в результаті ДТП, здійснений авторемонтним підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування до нього перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, враховуючи те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП була застрахована відповідачем.

За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 40 483,21 грн. (сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи 1000,00 грн. відповідно до полісу №4419010).

Договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4419010 встановлено ліміт відповідальності Відповідача за шкоду, завдану майну третіх осіб застрахованою особою у сумі 50 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Вимогами ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" в редакції Закону України №2745-111 від 4 жовтня 2001 року страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Аб.1 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Аб.16 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст.27 Закону України „Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до Правил добровільного страхування транспортних засобів №19-1 (далі правила), які зареєстровані Міністерством фінансів України за №0602903, а саме п. 7.1.4 Страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування Страхувальнику у порядку та на умовах, що передбачені цими Правилами та договором страхування.

Відповідно до п. 2.2.1 Правил, страховим випадком визнається пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин (у т. ч. фар, дзеркал, стекол) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п.п.9.1, 9.26 Правил страхування до складу страхового відшкодування (збитків, що компенсуються страхувальнику) входять витрати на приведення транспортного засобу у порядок та витрати на проведення експертної оцінки пошкоджень застрахованого транспортного засобу.

Відповідно до п. 9.17 Правил страхування страхове відшкодування може здійснюватись шляхом оплати страховиком вартості замінюваних частин, деталей і приладдя на аналогічні пошкодженим (за якістю і вартістю) та відновлюваного ремонту застрахованого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 40 483,21 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються з огляду на те, що звіт про оцінку транспортного засобу є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу (аналогічна думка викладена в Постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року).

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, зокрема судовий збір, то зазначені витрати покладаються на відповідача (ст. 49 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, ?

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, ) з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем при виконанні рішення на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-а, ) 40 483 (сорок три тисячі чотириста вісімдесят три) грн. 21 коп. - страхового відшкодування та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2015р.

Суддя Трофименко Т.Ю.