РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/10055/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Домашній текстиль"

до Національного медичного університету О.О. Богомольця

про стягнення 760 868, 61 грн.

за участю представників:

від позивача:Берт М.С.- представник за довіреністю б/н від 03.06.2015 р. від 01.01.2015 р.
від відповідача:Мартинович А.Б.- представник за довіреністю б/н від 08.07.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Домашній текстиль" з позовом до Національного медичного університету О.О. Богомольця про стягнення 602 641,77 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач порушив умови договору про закупівлю № 15/14 від 29.12.2014 р. щодо оплати поставленого товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у вказаній сумі.

У позові Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК-Домашній текстиль" просив суд стягнути з Національного медичного університету О.О. Богомольця заборгованість в сумі 602 641,77 грн., яка складається з: 497 357,64 грн. - основного боргу, 100 910,11 грн. - інфляційних втрат та 4 374,02 грн. - 3 % річних

До початку рогляду справи по суті позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 760 868,61 грн., яка складається з: 497 357,64 грн. - основного боргу, 77 587,79 грн. - 0,1 % пені, 34 815,03 грн. - 7 % штрафу, 144 731,07 грн. - інфляційних втрат та 6 377,08 грн. - 3 % річних.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував збільшені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що невиконання зобов'язань за договором № 15/14 від 29.12.2014 р. по оплаті поставленого товару виникла з вини Головного Управління Державної казначейської служби у м. Києві.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 29.12.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК-Домашній текстиль" (постачальник) та Національним медичним університетом О.О. Богомольця (замовник) укладено договір про закупівлю № 15/14, відповідно до якого постачальник зобов'язується у 2014 році поставити відповідної якості вироби текстильні для домашнього господарства (м'який інвентар), а замовник прийняти згідно вантажних документів і оплатити товар (п. 1.1 договору).

Згальна сума цього договору складає 497 357,64 грн. (п. 3.1 договору).

Відповідно до п.п. 4.1, 5.2 договору оплата за товар проводиться у національній грошовій одиниці на підставі рахунку-фактури та видаткової накладної. Замовник зобов'язується оплатити вартість товару згідно видаткових накладних протягом 5 календарних днів після його отримання.

Згідно з п. 10.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014 р.

У судовому засіданні встановлено, що на виконання умов вказаного договору та на підставі специфікації до договору позивач поставив відповідачу текстильні вироби для домашнього господарства на суму 497 357,64 грн., що підтверджується видатковою накладною № 5356 від 29.12.2014 р., довіреністю відповідача на прийняття товару та поясненнями представників сторін.

Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого товару не виконав.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість за договором про закупівлю № 15/14 від 29.12.2014 р. у сумі 497 357,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно зі ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Оскільки доказів належної оплати поставленого обладнання відповідачем суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості у сумі 497 357,64 грн. підлягають задоволенню.

Доводи відповідача стосовно невиконання Головним Управлінням Державної казначейської служби у м. Києві своїх обов'язків в частині здійснення проплати коштів у сумі 497 357,64 грн. за договором про закупівлю № 15/14 від 29.12.2014 р., суд не приймає та зазначає, що стороною у договорі, зобов'язаною виконати зобов'язання по оплаті товару, є саме Національний медичний університет О.О. Богомольця.

Відповідно до п. 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону.

Таким чином, невиконання ГУ Державної казначейської служби у м. Києві зобов'язань щодо перерахування грошових коштів у сумі 497 357,64 грн. позивачу, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання зобов'язання в частині сплати коштів за поставлений товар за договором № 15/14 від 29.12.2014 р.

Крім вказаної суми боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 77 587,79 грн. за період з 04.01.2015 р. по 08.06.2015 р. та 34 815,03 грн. - 7 % штрафу.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Нормами ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач, передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд приймає до уваги, що відповідач у справі є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, але за змістом ч. 2 ст. 231 ГК України цією нормою передбачено застосування штрафних санкцій до порушень негрошових зобов'язань, а тому суд вважає необгрунтованим нарахування позивачем пені і штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України, оскільки в даному випадку має місце порушення грошового зобов'язання (оплата вартості товару).

На підставі викладеного, позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 77 587,79 грн. за період з 04.01.2015 р. по 08.06.2015 р. та 34 815,03 грн. - 7 % штрафу задоволенню не підлягають.

Окрім основної суми боргу позивач просив стягнути з відповідача 144 731,07 грн. - інфляційних втрат за період з 04.01.2015 р. по 30.04.2015 р. та 6 377,08 грн. - 3 % річних за період з 04.01.2015 р. по 08.06.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 144 731,07 грн. - інфляційних втрат за період з 04.01.2015 р. по 30.04.2015 р. та 6 377,08 грн. - 3 % річних за період з 04.01.2015 р. по 08.06.2015 р.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до п. 4.1 вказаної Постанови ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з п. 1.10 Постанови ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Домашній текстиль" до Національного медичного університету О.О. Богомольця про стягнення 760 868,61 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Національного медичного університету О.О. Богомольця (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 13, ідентифікаційний код 02010787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Домашній текстиль" (02081, м. Київ, вул. Сортувальна, 2, ідентифікаційний код 38192655) основну заборгованість у сумі 497 357 (чотириста дев'яносто сім тисяч триста п'ятдесят сім) грн. 64 коп., інфляційних втрат у сумі 144 731 (сто сорок чотири тисячі сімсот тридцять одну) грн. 07 коп., 3 % річних у сумі 6 377 (шість тисяч триста сімдесят сім) грн. 08 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Національного медичного університету О.О. Богомольця (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 13, ідентифікаційний код 02010787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Домашній текстиль" (02081, м. Київ, вул. Сортувальна, 2, ідентифікаційний код 38192655) судовий збір у сумі 12 969 (дванадцять тисяч дев'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 32 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 8 червня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 15 червня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна