ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

22 червня 2015 року Справа № 34/5005/4591/2012
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач у справі),
Коваленка В.М.,
Короткевича О.Є.,
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації", м. Дніпропетровськ
на ухвалувід 11.10.2012 господарського суду Дніпропетровської області
та ухвалувід 21.05.2015 Дніпропетровського апеляційного господарського суду
у справі№ 34/5005/4591/2012 господарського суду Дніпропетровської області
про банкрутство комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Південне"Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ
голова комітету кредиторів публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ
ліквідаторЛевченко В.В., м. Дніпропетровськ
ВСТАНОВИВ:

26.05.2015 товариство з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" (далі - заявник) звернулося з касаційною скаргою №113/26/15 від 26.05.2015 одночасно на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2012 у справі № 34/5005/4591/2012 про затвердження реєстру вимог кредиторів та ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 про повернення апеляційної скарги заявника на вказану ухвалу суду першої інстанції.

Щодо ухвали суду першої інстанції від 11.10.2012 колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 107 ГПК України сторони у справі мають право подати касаційну скаргу на ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Отже, ухвали місцевих господарських судів можуть бути предметом касаційного оскарження лише після їх перегляду по суті в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду першої інстанції від 11.10.2012 в апеляційному порядку по суті не переглядалась, що позбавляє заявника процесуального права на її оскарження в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга у частині оскарження ухвали від 11.10.2012 не підлягає розгляду в порядку касаційного провадження в зв'язку з чим у її прийнятті необхідно відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Що стосується касаційної скарги в частині оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.05.2015, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Підпунктом 8 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено розмір ставки судового збору з апеляційних і касаційних скарг у справі про банкрутство, а саме 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Як вбачається, заявником не надано доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги та одночасно заявлено клопотання про відстрочення його сплати. У якості підстави для відстрочення сплати судового збору заявник вказує на скрутне фінансове становище.

У той же час за нормою статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою, зокрема, відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У даному випадку заявником касаційної скарги є юридична особа - суб'єкт господарювання, який здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

У зв'язку з чим сама по собі обставина перебування такого суб'єкта господарювання у скрутному фінансовому стані є виключно наслідком його господарської діяльності, тому не може вважатися достатньою підставою для відстрочення від сплати судового збору. Більше того, у порушення вимог ст. 33 ГПК України заявник не надав як жодних доказів у підтвердження наведених у клопотанні обставин.

При цьому колегія суддів зазначає, що у даному випадку сума судового збору за подання касаційної скарги становить лише 609 грн., тобто не є значною.

Отже, з огляду на імперативні приписи ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що є підставою для повернення касаційної скарги згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

З урахуванням наведеного та керуючись 129 Конституції України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір", п. 1 ч.1 ст. 62, ст. ст. 86, 107, п. 4 ч. 1 ст. 1113, 11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" в прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2012 у справі № 34/5005/4591/2012.

2. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 у справі № 34/5005/4591/2012.

3. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові комунікації" в частині оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 у справі № 34/5005/4591/2012 повернути її заявнику.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич