РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/10637/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Моноліт Енерго»
доДержавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
провнесення змін до договору

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Новікова О.М. представник за довіреністю б/н від 04.06.2015;

від відповідача: Клименко Н.С. представник за довіреністю № 179/10 від 03.04.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.04.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Моноліт Енерго» з вимогами до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про внесення змін до Договору поставки № 53-129-01-14-00273 від 19.09.2014 шляхом укладення Додаткової угоди, відповідно до якої позивач, зокрема, просить викласти п. 3.1 договору у наступній редакції: «Сума Договору становить 27792614,40 гривень (двадцять сім мільйонів сімсот девяносто дві тисячі шістсот чотирнадцять грн. 40 коп.), у тому числі ПДВ 20% - 4632102,40 грн.».

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що у звязку із значним збільшенням показників індексів інфляції з жовтня 2014 року по березень 2015 року, що є істотною зміною обставин відповідно до ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, та відмовою відповідача від внесення змін до Договору поставки № 53-129-01-14-00273 від 19.09.2014, в силу положень п. 7 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», до укладеного між сторонами договору повинні в судовому порядку бути внесені зміни в частині зміни (збільшення) ціни договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 порушено провадження у справі № 910/10637/15; розгляд справи призначено на 25.05.2015.

У судовому засіданні 25.05.2015 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову з огляду на те, що чинним законодавством України не передбачено обовязку відповідача змінювати ціну договору, а це є виключно правом сторін. Крім того, відповідач зазначив, що в силу положень статті 42 Господарського кодексу України, господарська діяльність здійснюється сторонами на власний ризик, і зміна індексів інфляції не є підставою для внесення змін до укладеного між сторонами договору.

У судовому засіданні 25.05.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 08.06.2015.

У судовому засіданні 08.06.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.06.2015 надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 08.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

19.09.2014 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Моноліт Енерго» (постачальник) укладено Договір поставки № 53-129-01-14-00273, відповідно до умов якого постачальник зобовязується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, виготовити та поставити обладнання програмно-технічного комплексу системи автоматичного регулювання турбінного відділення для ВП «Южно-Українська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», а покупець зобовязується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Відповідно до п. 1.2 Договору, найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура і ціни зазначені у специфікації № 1, яка є невідємною частиною Договору.

Специфікацією № 1 (Додаток № 1) сторони погодили, зокрема, найменування, технічні характеристики, кількість, ціну та термін поставки товару (належним чином засвідчена копія знаходиться в матеріалах справи).

Згідно з п. 3.1 Договору, сума Договору становить 21498000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 3583000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3.4 Договору, ціна на продукцію може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Пунктом 10.1 Договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016.

В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 28.04.2015, якою сторони внесли зміни та доповнення до Договору поставки № 53-129-01-14-00273 від 19.09.2014.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки; договором про державну закупівлю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель», договір про закупівлю - договір, який укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із листом вих. № 114/И-145-15 від 10.04.2015, в якому посилаючись на значене збільшення індексів інфляції за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року, просив підписати, в тому числі, Додаткову угоду № 2 до Договору поставки № 53-129-01-14-00273 від 19.09.2014 (надіслану разом із листом), якою п. 3.1 Договору викладено у новій редакції, а саме: сума Договору становить 27792614 грн. 40 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 4632102 грн. 40 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Згідно з ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Існування одночасно умов, що відповідно до ч. 2 ст. 652 є необхідним для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання або зміни договору вимагає з'ясування змісту кожної окремо взятої умови. По-перше, в момент укладення договору сторони мають виходити з того, що така зміна обставин не настане. У відповідності до даної умови, події, що викликали ускладнення у виконанні договору, і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору. Названа умова є відсутньою якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні або зміні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги у момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які і створили ускладнення, або іншими словами "істотну зміну обставин", створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати або змінити договір, покладатися на ускладнення. По-друге, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагаються. Тобто, події, які викликають ускладнення не могли стороною бути розумно прийняті до уваги. По-третє, виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала б при укладенні договору. Мова йде про зменшення цінності отримуваного стороною за договором, включаючи випадки коли виконання взагалі більш не має ніякої цінності для сторони, що отримує виконання. Зменшення цінності отримуваного стороною за договором відбувається у випадку, коли суттєво змінюється договірна рівновага у силу істотного підвищення вартості виконуваного або у силу зменшення отримуваного стороною за договором. По-четверте, із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Виходячи із змісту названої умови, випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов'язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може бути слідувати із самого характеру та змісту зобов'язання.

Суд зазначає, що така обставина, на яку посилається позивач у позові, як збільшення індексів інфляції, не може бути підставою для внесення змін до Договору поставки № 53-129-01-14-00273 від 19.09.2014 шляхом збільшення ціни договору, оскільки відсутні всі умови, обовязковість яких наведена в ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Так, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (зокрема, у газеті «Урядовий курєр»). Ці показники, повідомлені засобами масової інформації з посиланням на Держкомстат України, є офіційними та можуть використовуватися для проведення перерахунків грошових сум.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому у судовому засіданні 25.05.2015, на момент укладення Договору поставки № 53-129-01-14-00273 від 19.09.2014 та навіть під час проведення торгів сторонам було відомо про всі економічні ризики та ризики, повязані з економічною ситуацією, що склалася в державі, а тому безпідставним є посилання позивача, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане.

Суд приймає вказані доводи відповідача з огляду на дату укладення договору (19.09.2014) та можливість позивача здійснення економічного прогнозування зміни рівня інфляції протягом 2014-2015 років, з урахуванням обізнаності позивача щодо економічної ситуації у державі.

Крім того, позивачем не доведено суду, що виконання договору може порушити співвідношення майнових інтересів сторін і позбавити заінтересовану сторону (позивача) того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, при укладенні договору кожна із сторін договору розраховувала на досягнення певного економічного результату (блага): відповідач розраховував на отримання товару саме за погодженою сторонами ціною, так само як і позивач розраховував на отримання певного прибутку, а отже зміна індексу інфляції при відповідному його збільшенні або зменшенні у будь-якому разі впливає на співвідношення майнових інтересів обох сторін договору.

Крім того, із умов укладеного між сторонами Договору поставки № 53-129-01-14-00273 від 19.09.2014, положень чинного законодавства та звичаїв ділового обороту випливає, що позивач несе ризик зміни відповідних обставин.

Так, відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, учасник господарських відносин на власний ризик укладає господарські договори та здійснює господарську діяльність, а тому збільшення показників інфляційних втрат (динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання) не є підставою для зміни (збільшення) ціни договору у судовому порядку.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобовязань сторонами в повному обсязі, крім, зокрема, зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

Суд наголошує на тому, що вказаним законом не передбачено обовязку сторін вносити зміни до договору у випадку зміни індексу інфляції, а таке внесення змін є виключно правом сторін.

Разом з тим, положеннями Договору поставки № 53-129-01-14-00273 від 19.09.2014 також не передбачено права позивача на зміну умов договору (в тому числі, ціни) в односторонньому порядку у випадку зміни індексу інфляції.

Тобто, ані положеннями чинного законодавства України, ані Договору поставки № 53-129-01-14-00273 від 19.09.2014 не передбачено обовязку відповідача змінити (збільшити) ціну договору у звязку із зміною рівня інфляції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивачем не доведено суду наявності підстав, передбачених договором чи законом, в силу яких суд може прийняти рішення про внесення змін до договору, оскільки такі зміни суд може внести виключно в силу обовязку, встановленого договором чи законом, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Моноліт Енерго».

Крім того, щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому у судовому засіданні 25.05.2015, щодо відсутності порушення ним прав позивача з огляду на те, що пропозицію про внесення змін до Договору поставки № 53-129-01-14-00273 від 19.09.2014 позивач направив 10.04.2015, а отже, в силу положень ч. 3 ст. 188 Господарського кодексу України, відповідач повинен був надати на неї відповідь в строк по 30.04.2015, однак ухвалу про порушення провадження у справі було винесено 27.04.2015, суд зазначає наступне.

Надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 20.11.2012 року у справі № 28/5005/640/2012 з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002, де визначено, що надсилання відповідачу про внесення змін до спірного договору є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання вимог ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.06.2015

Суддя І.М. Отрош