РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015Справа №910/10262/15

За позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал фінанс»
До відповідачапублічного акціонерного товариства «Дельта банк»
Третя особана стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
Простягнення 12247054,49 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

від позивача Журавель О.В. (за дов.)

від відповідача Мартян О.В. (за дов.)

від третьої особи Фурман Р.В. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арсенал фінанс» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про стягнення 12247054,49 грн. неустойки.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору про відступлення права вимоги №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал фінанс» та публічним акціонерним товариством «Дельта банк»

Ухвалою суду від 24.04.2015 порушено провадження у справі № 910/10262/15, розгляд справи призначено на 21.05.2015.

Ухвалою суду від 21.05.2015 розгляд справи відкладено на 04.06.2015 та залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог не спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідач у поданому суду відзиві позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що в публічному акціонерному товаристві «Дельта банк» з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію в зв'язку з неплатоспроможністю банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб», а відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час введення тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а також нарахування неустойки (штрафів, пені) не здійснюється.

Крім того, комісією з перевірки правочинів публічного акціонерного товариства «Дельта банк», виявлено що договір застави майнових прав № Д-1/2014 та договір відступлення права вимоги Д-1.1/2014 від 04.09.2014 є нікчемними в силу пунктів 5 та 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки вчинені з порушенням встановлених Національним банком України правил здійснення банківських операцій та суперечать вимогам законодавства, а саме: ст. 68 «Про банки і банківську діяльність», Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління НБУ від 17.06.2004 № 280, оскільки не відображені в бухгалтерському обліку ПАТ «Дельта банк» та передбачають прийняття банком зобов'язань щодо забезпечення виконання грошових вимог кредиторів в порядку, іншому, ніж встановлено чинним законодавством, а також переваги (пільги) прямо не встановлені для них законодавством.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що задоволення вимог позивача повинно здійснюватися виключно у порядку, строки та у черговості, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

04.09.2009 між товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТКОМ» (клієнтом) та публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (банком) укладено Договір банківського рахунку №26/21746-168, згідно з умовами якого банк відкриває клієнту рахунок у національній валюті, доларах США №1746 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги.

04.09.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТКОМ» (заставодержателем) та публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (заставодавцем) укладено договір застави майнових прав №Д-1/2014 (далі - Договір застави), за яким заставодавець надав в заставу заставодержателю майнові права за кредитними договорами, вартість яких встановлена за домовленістю сторін в розмірі ,00 грн. на забезпечення виконання заставодавцем зобов'язань за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 з усіма змінами та доповненнями.

Майнові права за цим договором є засобом забезпечення виконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за договором банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2014.

04.09.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал фінанс», який діє за договором доручення від імені та в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТКОМ», (новим кредитором) та публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (первісним кредитором) укладено договір відступлення права вимоги №Д-1.1/2014 (далі - договір відступлення).

Згідно з пунктом 1.2 Договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до Договору застави, який одночасно з цим договором укладається між сторонами.

Сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає ,00 грн. (п. 1.3 Договору відступлення).

Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення пункт 1.2 цього договору набирає чинності на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених п. 2.1.1 договору, та однієї з обставин визначеної в п. 2.1.2 цього Договору або п. 2.1.3 цього договору або в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення заставодавця до категорії неплатоспроможних.

Згідно з п. 2.2 Договору відступлення в незалежності від випадків, передбачених п. 2.1 даного договору, п. 1.2 набирає чинності в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (день винесення рішення).

Відповідно до п. 3.4.3 Договору відступлення з дати набрання чинності пунктом 1.2 цього Договору публічне акціонерне товариство «Дельта банк» повинне у 5-ти денний термін надіслати боржникам за договорами, перелік яких зазначений у додатках до договору, письмові повідомлення про відчуження прав вимоги за такими договорами новому кредитору.

З дня набрання чинності пунктом 1.2 Договору відступлення публічне акціонерне товариство «Дельта банк» повинне надати новому кредитору у 5-денний термін: документи кредитних справ по кредитам, довідки про стан заборгованості боржників за кредитними договорами та всі інші документи, права вимоги за якими набуті новим кредитором на дату набрання чинності пунктом 1.2 цього договору (п. 3.4.4 Договору відступлення).

02.03.2015 Правління Національного банку України прийняло постанову № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до категорії неплатоспроможних».

Спір виник у зв'язку з тим, що відповідач у 5-денний термін не надіслав боржникам за договорами, перелік яких зазначений у додатках до Договору відступлення, письмові повідомлення про відчуження прав вимоги за такими договорами новому кредитору, а також не передав позивачу передбачені умовами Договору відступлення документи.

У пункті 4.3 Договору відступлення сторони встановили, що у разі невиконання відповідачем зобов'язань згідно з пунктами 3.4. цього договору відповідач сплачує позивачу на його вимогу неустойку у розмірі 1 відсотка від суми визначеної п. 1.3 даного Договору.

Позивач заявив до стягнення 12247054,49 грн. неустойки

Як зазначено вище, 02.03.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до категорії неплатоспроможних». На підставі вищевказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта банк».

Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2015 02.06.2015.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 71 від 08.04.2015 внесено зміни та запроваджено тимчасову адміністрацію до 02.09.2015.

Таким чином, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача була запроваджена тимчасова адміністрація.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 № 2677-VI) випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи з суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування пені, примусове стягнення коштів та майна банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Отже, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом із цим, вказаний Закон не дає визначення поняття «кредитор банку». Визначення терміну «кредитор банку» міститься у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

З огляду на викладене, наведені у сукупності обставини є підставою для відмови у позові.

Доводи відповідача щодо нікчемності договорів ґрунтуються на тому, що вони укладені пізніше зазначеної в них дати. Однак, оскільки доказів вказаної обставини суду не подано, підстави для встановленню факту їх нікчемності у суду відсутні. А тому, приймаючи рішення, суд виходить з презумпції правомірності правочину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення підписано 12.06.2015

Суддя С.А. Ковтун