ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Справа № 910/29782/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Борденюк Є.М. (головуючий),
Вовк І.В. (доповідач), Нєсвєтова Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 року у справі № 910/29782/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Ай Бі Груп" до державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 153 065,28 грн. у зв'язку з порушенням зобов'язання з оплати одержаного товару за договором поставки від 20.05.2014 року № ПЗ/НХ-141355/НЮ.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року (суддя Грєхова О.А.) позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 153 065,28 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 року (судді Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А., Баранець О.М.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними рішення скасувати, та в позові відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу позивач вважає, що судові рішення у справі є законними, та просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що 20 травня 2014 року між ТОВ "Ві Ай Бі Груп" (постачальник) та ДТГО "Південно-Західна залізниця" (покупець) укладено договір поставки № ПЗ/НХ-141355/НЮ, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2014 році поставити та передати у власність покупцю певну продукцію, відповідно до Специфікації № 1 (Додаток № 1), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар на умовах даного договору.

За п. 1.4 договору кількість та асортимент товару визначений у Специфікації № 1, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 3.4 договору загальна сума поставки складає 542 400 грн., в тому числі ПДВ 20% 90 400 грн.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що покупець здійснює оплату поставленого товару, на підставі виставлених рахунків протягом 15 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 (п. 12.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 153 065,28 грн., що підтверджується видатковою накладною від 23.10.2014 року № 39, яка підписана представниками обох сторін, та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей від 23.10.2014 року № 313.

На оплату за поставлену продукцію позивач виставляв відповідачу рахунок від 23.10.2014 року № 39 на суму 153 065,28 грн.

Натомість відповідач оплату за поставлену продукцію не здійснив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за поставлений товар в сумі 153 065,28 грн.

Предметом даного судового розгляду є вимоги постачальника до покупця про стягнення заборгованості з оплати одержаного за договором поставки товару.

Висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позову обґрунтовано встановленням обставин порушення відповідачем зобов'язання за спірним договором з оплати одержаного товару.

Згідно ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суди попередніх інстанцій з урахуванням обставин справи та умов договору, за якими документами, що підтверджують здійснення позивачем поставки товару є видаткова накладна, дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача основного боргу в сумі 153 065,28 грн., оскільки ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України, та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплати поставленого позивачем товару.

Крім того, з досліджених попередніми судовими інстанціями обставин справи, а саме, зі змісту підписаної обома сторонами видаткової накладної від 23.10.2014 року № 39 вбачається, що підписуючи дану видаткову накладну покупець дає згоду на те, що він отримав повний пакет товаросупровідних документів, передбачений договором, за яким здійснюється поставка, в тому числі рахунок на оплату від 23.10.2014 року № 39.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний господарський суд, дав належну оцінку обставинам справи і, з урахуванням вимог застосованих норм матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 153 065,28 грн.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного судів.

За таких обставин, оскаржені судові рішення є законними й обґрунтованими, і тому підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 року - без змін.

Головуючий суддя Є.Борденюк

Судді І.Вовк

Н.Нєсвєтова