ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Справа № 7/53

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Кривди Д.С.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "Центр інфотехнологій"
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015
у справігосподарського суду міста Києва №7/53
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Центр інфотехнологій"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Україна Житло-сервіс"
простягнення 1 945 532,17грн.
за участі представників сторін:

від позивача - Гогітідзе В.Ф., Комісар С.П., Мельник Е.О.,

від відповідача - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

24.12.2008 закрите акціонерне товариство "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль" (після зміни найменування - публічне акціонерне товариство "Екостандарт") звернулися до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Україна Житло-сервіс" 1 945 532,17грн. заборгованості за поставлену теплову енергію.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2014 замінено позивача у даній справі - публічне акціонерне товариство "Екостандарт" на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю "Центр інфотехнологій".

11.09.2014 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Пінчук В.І.), залишеним без змін 16.04.2015 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Отрюх Б.В., Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.) у позові відмовлено, мотивуючи безпідставністю його вимог.

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Центр інфотехнологій" посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, тому просили скасувати судові рішення та передати справу для нового розгляду до суду першої інстанції.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Судами обох інстанцій установлено, що 01.08.2004 між позивачем (енергопостачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір на постачання теплової енергії №420091, за умовами якого позивач зобов'язався виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупця товар - теплову енергію у вигляді гарячої води, а відповідач зобов'язався прийняти вказаний товар та оплатити його вартість на умовах цього договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що у жовтні 2008 та листопаді 2008 поставив відповідачу 16 404,41 475 Гкал. теплової енергії на загальну суму 1 945 532,17грн., що підтверджується актами приймання-передачі №10/2008-420091 за жовтень 2008 року та №11/2008-420091 за листопад 2008 року, які підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідач за поставлену теплову енергію за вказаним договором не розрахувався, що стало приводом для звернення позивача з позовом до суду з вимогою про стягнення з відповідача 1 945 532,17грн. заборгованості за поставлену теплову енергію.

Відхиляючи позовні вимоги, попередні судові інстанції виходили з того, що у матеріалах справи наявна копія акта звірки взаєморозрахунків від 09.10.2012, з якого убачається, що відповідач сплатив публічному акціонерному товариству "Екостандарт", правонаступником якого є позивач, 8 468 147,25грн., в силу чого у відповідача перед позивачем заборгованість відсутня.

Судами також установлено та з матеріалів справи убачається, що згідно інформації КП "Головний інформаційно-обчислювальний центр", по усіх п'яти договорах, в тому числі і за договором №420091 від 01.08.2004, заборгованість у відповідача відсутня.

З метою визначення питання щодо наявності чи відсутності у відповідача заборгованості перед позивачем, судом апеляційної інстанції, враховуючи конкретні обставини справи, призначалась судова економічна експертиза, яка не була проведена через відсутність її оплати з боку позивача. Відтак, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов підставного висновку, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги відповідно до положень ст.33 ГПК України.

Суперечливі твердження скаржника щодо недостовірності доказу у справі - акта звірки взаєморозрахунків від 09.10.2012, підписаного ПАТ "Екостандарт" та ТОВ "Україна Житло-сервіс" через те, що на момент підписання зазначеного акта право вимоги до відповідача вже було відступлено публічному акціонерному товариству "Фортуна-Банк" за договором факторингу №28/09/12 від 28.09.2012, обгрунтовано не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки 04.10.2012 за іншим договором факторингу №04/10/12 зазначена вимога була передана позивачу, як правонаступнику ПАТ "Екостандарт".

Належних обґрунтувань, які б спростовували висновки обох судових інстанцій, заявником не наведено, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, при ухваленні яких здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень ст. 111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Центр інфотехнологій" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015р. та рішення господарського суду міста Києва від 11.09.2014 у справі №7/53 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЛ.В. Ковтонюк
СуддяД.С. Кривда