РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015№910/11008/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галид»

до Публічного акціонерного товариства «Кредтпромбанк»

про стягнення 40 402,89 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Шусть І.М. - представник за дов.;

від відповідача: Баланда В.Г. - представник за дов.

У судовому засіданні 15.06.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Галид»звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредтпромбанк» про стягнення 40 402,89 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.04.2015 порушено провадження у справі №910/11008/15, розгляд справи призначений на 25.05.2015.

Ухвалою від 25.05.2015 відкладено розгляд справи на 15.06.2015.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позовних вимог з посиланням на ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судовому засіданні 15.06.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2014 між позивачем (виконавець за договором) та відповідачем (замовник за договором) укладений договір №1 про надання охоронних послуг(далі - договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобовязується прийняти на себе обозвязки по охороні громадського порядку (послуги охорони), забезпечення недоторканості майна в нежитловому приміщенні №1 (загальна площа 222,90 кв.м.) та в житловому приміщенні (659,00 кв.м.), за адресою: м. Київ, вул. Андріївський узвіз, 11.

Оплата послуг проводиться до пятнадцятого числа календарного місяця, наступного за календарним місяцем, в якому надавались послуги з охорони, а також в день припинення дії цього договору, на підставі виставленого виконавцем рахунку та акта про надання послуг за відповідний календарний місяць, підписаного сторонами.

Договір набирає чинності 01.06.2014 і діє до 31.05.2015 включно.

Відповідно до додатку №2 до договору, вартість охоронних послуг становить 14 600, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 2 433, 33 грн.

Додатком №1 до договору, сторони погодили період охорони - 1 пост, цілодобово, щоденно.

Додатковою угодою №1 від 18.03.2015 до договору, сторони розірвали договір з 19.03.2015, тобто останнім днем строку дії договору сторони вважають 19.03.2015.

19.03.2015 виконавеь передав приміщення замовнику за актом прийому-передачі об»єкта під охорону.

Позивач надав до матеріалів спраи акти здачі-приймання робіт (надння послуг) від 26.01.2015, від 03.03.2015, від 19.03.2015 на загальну суму 37 677,42 грн.

Акти підписані замовником та виконавцем, що підтверджує належне виконання умов договору з боку позивача.

На підтвердження наявності заборгованості у розмірі 37 677,42 грн. за договором у відповідача свідчить також двосторонній акт звірки від 19.03.2015.

Претензія № 18 від 19.03.2015 про погашення заборгованості, відповідач не задовольнив.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629, 901 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором надання послуг.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Крім того, позивач заявив до стягнення пеню у розимірі 2 725,47 грн. за період з 16.02.2015 по 20.04.2015 відповідно до п. 5.2.1 договору.

У відповідності до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пенею відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вина відповідача в порушенні зобов'язань по оплаті за надані позивачем послуги доведена матеріалами справи, однак слід взяти до уваги наступне.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Креитпромбанк» від 02.03.2015 №53 з 03.03.2015 розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2015 до 02.06.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Кредитпромбанк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків віддіу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тімона О.О.

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Питання запровадження та здійснення тимчасової адміністрації регулюються розділом VII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Визначення поняття "кредитор банку" містять приписи Закону України "Про банки і банківську діяльність". Так, відповідно до статті 2 Закону, кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до норм частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

З огляду на викладене, позивач є кредитором ТОВ «Галид», вимоги якого щодо повернення коштів з рахунків є вимогами щодо майнових зобов'язань банку яка не підлягає задоволенню, у зв'язку із запровадженням у Публічному акціонерному товаристві "Кредитпромбанк" тимчасової адміністрації, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином в заоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 18.06.2015.

Суддя М.Є. Літвінова