ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 рокуСправа № 912/3073/14
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Балика В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/3073/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Креатив"

до Приватного підприємства приватної виробничої фірми "Ацинус"

про стягнення 30% річних в розмірі 79315,07 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Терещенко Д.Л., довіреність № б/н від 21.05.2013;

від відповідача - Сілкін М.М., довіреність № 12 від 15.01.2015.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приватне акціонерне товариство "Креатив" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, у якій просив господарський суд (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.01.2015) стягнути з Приватного підприємства приватної виробничої фірми "Ацинус" 887140,99 грн., з яких: сума позики - 500000,00грн., проценти за користування коштами - 134,876,71 грн., пеня за період прострочення повернення позики - 65561,64 грн., 30% за користування чужими грошовими коштами - 79315,07 грн., штраф 10% за прострочення строку сплати процентів - 50000,00грн., інфляційні нарахування - 57387,57 грн. (а.с. 158).

Позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами Договорі № 3089 від 23.07.2013 про надання зворотної фінансової допомоги (далі - Договір), в редакції, що викладена на а.с. 52-53 тому І. Так Приватне акціонерне товариство "Креатив" є позикодавцем, а Приватне підприємство приватна виробнича фірма "Ацинус" - позичальник, зворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 50000 грн (пункт 1.3 Договору); розмір процентів, які позичальник сплачує за користування грошовими коштами, наданими відповідно до умов цього Договору, складає 18% річних від розміру позики (пункт 1.4 Договору); позика надається Позичальнику на строк 11 місяців та 20 днів, та підлягає поверненню до 14.07.2014 (пункт 2.1 Договору); за несвоєчасне повернення суми позики позичальник несе відповідальність передбачену ст. 625 Цивільного кодексу України (пункт 3.2. Договору); у випадку несвоєчасного повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (пункт 3.3. Договору); сторони дійшли згоди, що крім штрафних санкцій, передбачених п. 3.2. та п. 3.3. даного Договору, у разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник виплачує позикодавцеві відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30 % річних (пункт 3.4. Договору); при порушенні позичальником строку сплати процентів більше, ніж на один місяць, він зобов'язаний достроково повернути позикодавцю позику у повному обсязі, а також сплатити на рахунок позикодавця штраф в розмірі 10% від суми позики (пункт 3.5. Договору).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26.01.2015, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2015, позов задоволено частково, стягнуто з позивача на користь відповідача 886 223,18 грн., з яких: 500 000,00 грн. - сума позики, 134 876,71грн. - процентів за користування коштами, 65 054,79грн. - пені, 78 904,11грн. - 30% за користування чужими грошовими коштами, 50 000,00 грн. - 10% штрафу, 57 387,57 грн. втрат від інфляції, а також 17 724,46 грн. судового збору; у задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2015 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 та рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.01.2015 у справі №912/3073/14 скасовано в частині стягнення з відповідача на користь позивача 30% річних в розмірі 79 315,07 грн.

Ухвалою від 27.05.2015 господарського суду Кіровоградської області справу в частині розгляду стягнення з Приватного підприємства приватної виробничої фірми "Ацинус" на користь Приватного акціонерного товариства "Креатив" 30% річних в розмірі 79 315,07 грн призначено до розгляду у судовому засіданні о 12:00 17.06.2015, витребувано від сторін необхідні докази.

15.06.2015 до господарського суду Приватним акціонерним товариством "Креатив" подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій Позивач просить стягнути з Приватного підприємства приватної виробничої фірми "Ацинус" загальну суму заборгованості у розмірі 468 955,36 грн, з яких: сума позики - 269 356,28 грн, проценти за користування коштами - 13 814,66 грн, 3% - 2 302,44 грн, інфляційні нарахування - 183 481,98 грн.

Розглядаючи таку заяву позивача, господарський суд не може прийняти її до розгляду у даній справі, враховуючи таке. Постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2015 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 та рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.01.2015 скасовані лише в частині стягнення з відповідача 30% річних в розмірі 79315,07 грн, і, як наслідок, вказані судові рішення апеляційної та першої інстанції залишені в силі в частині стягнення 500000 грн суми позики, 134876,71 грн процентів за користування грошовими коштами, 65054,79 грн пені, 50000 грн 10% штрафу, 57387,57 грн втрат від інфляції. Оскільки вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи (частина 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України), то господарський суд Кіровоградської області під час нового розгляду справи має розглянути лише питання щодо стягнення 79315,07 грн 30% річних, а тому заявлення позивачем зменшення позовних вимог щодо стягнення суми позики, процентів за користування коштами, інфляційних нарахувань не може бути прийнято господарським судом, оскільки рішення з цих питань прийнято господарським судом 26.01.2015, яке залишено в силі апеляційною та касаційною інстанціями. Щодо заявлення позивачем 3% річних у сумі 2 302,44 грн, то господарський суд також не може прийняти заяву щодо їх стягнення, оскільки відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 14.05.2015, вказівки у якій є обов'язковим під час нового розгляду справи господарським судом, остання розглядається лише в частині 30% річних в розмірі 79 315,07 грн. Подана Позивачем заява про зменшення позовних вимог фактично є іншим позовом, у якому зазначені інші суми до стягнення, інші періоди, за які такі суми нараховуються, а також інші підстави їх нарахування, що не були предметом розгляду під час перегляду справи Вищим господарським судом України.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Проте Позивач у своїй заяві про зменшення позовних вимог жодним чином не обґрунтовує стягнення 30% річних, які є предметом нового розгляду справи, у той же час зі змісту такої заяви не вбачається, що позивач відмовляється від таких вимог чи змінює підставу їх нарахування.

Отже, так як в резолютивній частині постанови Вищого господарського суду України зазначено, що справу в частині стягнення з ПП ПВФ "Ацинус" на користь ПАТ "Креатив" 30% річних в розмірі 79315,07 грн передати до господарського суду Кіровоградської області на новий розгляд, то господарський суд здійснює такий розгляд лише у вказаній касаційною інстанцією частині.

Відповідачем 16.06.2015 подано заперечення на позовну заяву, у яких останній просить в задоволенні позовних вимог ПрАТ "Креатив" до ПП ПВФ "Ацинус" про стягнення 30% за користування чужими грошовими коштами згідно Договору відмовити повністю та за результатами розгляду справи № 912/3073/14 в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 30% за користування чужими грошовими коштами здійснити перерахунок судового збору. Зокрема Відповідач зазначає, що у Договорі передбачено подвійну відповідальність у вигляді нарахування 3% річних відповідно до пункту 3.2 Договору та 30% річних відповідно до пункту 3.4. Договору. Також Відповідач зазначає про неможливість стягнення 30% річних та пені одночасно, оскільки це також є подвійним притягненням до відповідальності, що суперечить нормі статті 61 Конституції України.

17.06.2015 Відповідач подав заперечення на заяву Позивача про зменшення розміру позовних вимог, у яких просить в задоволенні такої заяви відмовити повністю.

Розглянувши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення сторін господарський суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

23.07.2013 між Приватним акціонерним товариством "Креатив" (позикодавець, ПрАТ "Креатив") та Приватним підприємством приватної виробничої фірми "Ацинус" (позичальник, ПП ПВФ "Ацинус") укладено договір про надання зворотної фінансової допомоги №3089 (далі - Договір).

Предметом дослідження у даній справі є пункт 3.4. Договору у сукупності з іншими умовами Договору. Так вказаним пунктом передбачено, що сторони дійшли згоди, що крім штрафних санкцій, передбачених п. 3.2 та п. 3.3. даного Договору, у разі несвоєчасного повернення суми позики, Позичальник виплачує Позикодавцеві відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30 (тридцять) % річних.

Пунктом 3.2. передбачено, що за несвоєчасне повернення суми позики Позичальник несе відповідальність передбачену ст. 625 Цивільного кодексу України.

Пункт 3.3. Договору визначає, що у випадку несвоєчасного повернення суми позики Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Так відповідно до пункту 3.3. Договору рішенням від 26.01.2015 стягнуто 65054,79 грн пені, а відповідно до пункту 3.2. - 57387,57 грн втрат від інфляції.

Господарський суд враховує норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище відповідальність згідно вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачена у пункті 3.2. Договору, відповідно до якого інший розмір процентів не встановлений, що свідчить про погодження сторонами саме 3% річних. Також господарський суд враховує, що позивач скористався лише своїм правом на стягнення інфляційних втрат. Оскільки частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачає сплату, зокрема, 3% річних лише на вимогу кредитора, а така вимога у даній справі не заявлена, то у господарського суду відсутні правові підстави для самостійного визначення такого виду заборгованості та стягнення таких відсотків з відповідача на підставі пункту 3.2. Договору. Заявлення Позивачем 3% річних при поданні заяви про зменшення позовних вимог не прийнято господарським судом, оскільки справа переглядається тільки в межах, зазначених у постанові касаційної інстанції.

Як визначено вище, відповідно до пункту 3.4 Договору сторони дійшли згоди, що крім штрафних санкцій, передбачених п. 3.2 та п. 3.3 даного Договору (тобто інфляційних, 3% річних та пені - редакція суду), у разі несвоєчасного повернення суми позики позичальник виплачує позикодавцеві відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30 (тридцять) % річних.

Позивач у своєму позові та додаткових поясненнях до нього зазначає, що 30 %, зазначені у пункті 3.4 Договору, необхідно застосовувати на підставі частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Але такі доводи позивача не узгоджуються з приписами статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, про що зазначив суд касаційної інстанції у своїй постанові від 14.05.2015.

Отже у господарського суду відсутні правові підстави для стягнення 30% річних у розмірі 79 315,07 грн відповідно до норм статті 1050 Цивільного кодексу України.

Також необхідно зазначити, що у пункті 3.4 Договору сторони передбачили поняття "відсотки за користування чужими грошовими коштами". Таке поняття визначено у статті 536 Цивільного кодексу України: за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Але Позивач застосовує у своїх поясненнях (т. І, а.с. 149, зворотній бік, абзац 4) статтю 536 та статтю 1048 Цивільного кодексу України у сукупності, нараховуючи проценти відповідно до пункту 1.4 Договору. Вказаним пунктом передбачено, що розмір процентів, які Позичальник сплачує за користування грошовими коштами, наданими відповідно до умов цього Договору, складає 18% річних від розміру позики. Як свідчать матеріали справи, зокрема розрахунок Позивача (т. І, а.с. 158, зворотній бік), проценти у розмірі 18% річних нараховані Позивачем за період з 25.07.2013 по 22.01.2015, що повністю задоволено рішенням господарського суду від 26.01.2015. Вказаний період нарахування включає в себе як період, передбачений Договором до повернення суми позики так і період, протягом якого такі відсотки стягуються у зв'язку із неповерненням суми позики у термін, передбачений пунктом 2.1. Договору (після 14.07.2014).

Отже в разі одночасного стягнення коштів відповідно до пунктів 1.4. та 3.4. (в розумінні відсотків за користування чужими грошовими коштами у разі несвоєчасного повернення суми позики відповідно до вимог статті 536 Цивільного кодексу України) настане також порушення статті 61 Конституції України.

Підсумовуючи все вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 30% річних відповідно до пункту 3.4. Договору, а тому господарський суд відмовляє у вказаній частині позову, що направлена на новий розгляд у справі №912/3073/14.

Також господарський суд вважає за необхідне зауважити щодо зазначення Відповідачем подвійної відповідальності у вигляді стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України та 30% річних. Господарський суд не погоджується із таким твердженням Відповідача, враховуючи наступне. У постанові Верховного Суду України від 01.07.2014 (справа № 3-31гс14), на яку посилається Відповідач, мова йде про нарахування в порядку статті 536 Цивільного кодексу України відсотків у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення виконання зобов'язання, що фактично є пенею, а тому і не може стягуватися одночасно із пенею у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. У справі № 912/3073/14 проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України є річними, а отже не нараховуються за кожен день прострочення, і, як наслідок, вони не можуть розцінюватись як пеня.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за проведення експертизи покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам, оскільки господарським судом відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 79315,07 грн, то на позивача покладаються витрати за проведення експертизи у даній справі у розмірі 331,85 грн.

Судовий збір за розгляд позову в частині стягнення 30% річних у розмірі 79315,07 грн відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на Позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Креатив" до Приватного підприємства приватної виробничої фірми "Ацинус" в частині стягнення 30 % річних у розмірі 79315,07 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Креатив" (25014, м. Кіровоград, просп. Промисловий, 19, ідентифікаційний код 31146251) на користь Приватного підприємства приватної виробничої фірми "Ацинус" (25006, м. Кіровоград, вул. В.Перспективна, 65, ідентифікаційний код 20635255) 331,85грн. витрат за проведення судової експертизи.

Наказ видати відповідачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.06.2015.

Суддя В.М. Балик