ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. Справа №922/691/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

позивача - Савченко І.М., за довіреністю №10/06-2015 від 10.06.2015 року;

відповідача - Солохіна В.В., за довіреністю б/н від 10.01.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтек-Імпекс», м.Одеса, (вх.№2984Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2015 року по справі №922/691/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтек-Імпекс», м.Одеса,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Східбуд», м.Харків,

про стягнення 1075075,99 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімтек-Імпекс» звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявоб до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Східбуд», в якій просило відшкодувати збитки завдані поставкою товару в неналежному асортименті та неналежної якості, в сумі, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, 1075075,99 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.04.2015 року у справі №922/691/15 (суддя Суслова В.В.) у позові відмовлено.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімтек-Імпекс», із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2015 року та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Також апелянт просить стягнути з відповідача на свою користь суму судового збору сплачену за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтек-Імпекс» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

10.06.2015 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№9162), в якому зазначив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

15.06.2015 року представник відповідача надав через канцелярію суду клопотання (вх.№9284), в якому просив долучити до матеріалів справи довідку та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців стосовно свого підприємства. Вказане клопотання задоволено, а документи долучено до матеріалів справи.

Позивач 05.06.2015 року надав через канцелярію суду клопотання (вх.№8820), в якому просить відкласти (перенести) судове засідання на іншу дату, у зв'язку із неможливістю представника прибути в судове засідання.

Розглянувши заявлене позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, у разі нез'явлення в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Проте, колегія суддів зазначає, що неможливість вирішення господарського спору в даному судовому засіданні, вирішується господарським судом в кожному випадку окремо з урахуванням обставин справи.

Враховуючи те, що позивач є апелянтом по справі, а отже в апеляційній скарзі ним викладені доводи з яких він не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, а також те, що наявних у справі документів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення, оскільки відсутність представника апелянта в судовому засіданні не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволені клопотання скаржника про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 15.06.2015 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

14.04.2014 року між позивачем (як покупцем) та відповідачем (як продавцем) укладено договір купівлі-продажу №14/04-ВП, відповідно до умов якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця обладнання (товар), а покупець оплатити та прийняти товар на умовах даного договору.

Сторони погодили, що товаром є пневмотранспортер універсальний ПТ-50У - 1 штука, вартістю з ПДВ 190800,00 грн.; коліно 90 гр. - 2 штуки вартістю з ПДВ 940,00 грн.; насадка для збору з бортів - 1 шт. вартістю з ПДВ 1300,00 грн.; хомут d=160 - 2 штуки вартістю з ПДВ 420,00 грн.; поставка з навчанням і пусконалагодженням вартістю з ПДВ 8600,00 грн.

Загальна сума договору з урахуванням ПДВ складає 202060,00 грн.

15.04.2014 року позивачем підготовлено лист №1/ВП від 15.04.2014 року, яким повідомлялось відповідача про мету придбання пневмотранспортеру універсального ПТ-50У - для подачі будь-якого розсипного гранульованого матеріалу в призначене місце. Однак, в матеріалах справи відсутні докази у підтвердження направлення позивачем відповідачу відповідного листа.

25.04.2014 року відповідач поставив, а позивач прийняв обумовлений договором товар, що підтверджується атом надання послуг та видатковою накладною №288.

Листом №101 від 29.05.2014 року позивач повідомив відповідача про поломку пневмотранспортеру універсального ПТ-50У та просив відповідача направити наладчика обладнання. Факт отримання відповідного листа відповідачем не заперечується.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом №1 від 03.06.2014 року повідомив позивача про те, що обумовлене договором обладнання першочергово було придбано відповідачем у ПП «Алексзернотехніка», гарантійні зобов'язання останнього тривають 6 місяців з дати передачі обладнання відповідачу. У зв'язку викладеними обставинами відповідач звернеться до ПП «Алексзернотехніка» з питань поломки обладнання.

У свою чергу, листом №58 від 11.08.2014 року ПП «Алексзернотехніка» повідомило позивача про придбання у нього відповідачем пневмотранспортера ПТЗ-50, а не ПТ-50У, як визначено в договорі купівлі-продажу, а також про неможливість стабільної подачі кальцинованої соди у вигляді порошку ПТЗ-50 внаслідок особливостей його конструкції.

Позивач направив на адресу відповідача претензією №134 від 07.08.2014 року, в якій повідомив останнього про відмову від товару та вимагав повернення коштів, сплачених за обладнання, відшкодування збитків, спричинених поставкою неякісного товару. Окрім того, позивач посилався на отримання ним інформації про відсутність обладнання моделі ПТ-50У, що передбачена в договорі купівлі-продажу, як такої.

За результатом врегулювання відносин за вказаною вище претензією, між позивачем та відповідачем укладено договір про відшкодування вартості товару №22/09-2014 від 22.09.2014 року.

Відповідно до п. 1.1. договору відшкодування вартості товару відповідач поставив позивачу 1 неякісне обладнання, яке було передано відповідно до договору купівлі-продажу №14/04-ВП від 14.04.2014 року, що мало наслідком неможливість виконання позивачем дій, пов'язаних з використанням предмету договору (пневмотранспортеру ПТ-50У (ПТЗ-50)).

Пункти 1.2, 1.4, 2.1. договору про відшкодування вартості товару свідчать про домовленість сторін, що відповідач зобов'язується відшкодувати позивачу грошові кошти за товар в сумі 202060,00 грн. внаслідок неможливості подальшого використання неякісного предмету договору купівлі-продажу.

Згідно з п. 3.2 договору про відшкодування вартості товару відповідач здійснює розрахунок за неякісний товар, а позивач повертає неякісне обладнання та усі комплектуючі до нього до 30.10.2014 року.

Після відшкодування коштів, вказаних в даному договорі, строк договору купівлі-продажу закінчується (п. 1.3 договору про відшкодування вартості товару).

На виконання умов договору про відшкодування вартості товару, 30.10.2014 року відповідач повернув позивачу сплачені за товар, обумовлений договором купівлі-продажу, грошові кошти в сумі 202060,00 грн. (платіжне доручення №3451 від 30.10.2014 року на суму 202060,00 грн.

Як стверджує позивач, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо асортименту та якості товару за договором купівлі-продажу, йому було спричинено збитки на загальну суму 1075075,99 грн., які складаються з:

- простою вагонів на залізничній станції «Вадул-Сірет» в розмірі 686648,66 грн.;

- витрат на придбання упаковки «біг-бег» для фасування соди кальцитової в сумі 99543,40 грн.;

- витрат на придбання нового транспортера ПТЗ-25 в сумі 78000,00 грн.;

- витрат на відрядження працівників для вирішення питань функціонування придбаного у відповідача обладнання в сумі 32841,55 грн.;

- витрат на ремонт ПТЗ-50 в сумі 7550,00 грн.;

- витрат на комплектуючі для обладнання в сумі 15260,00 грн.;

- курсові збитки через необхідність вилучення оборотних коштів позивача на усунення наслідків придбання неякісного обладнання в сумі 155232,38 грн.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Частина 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою і вини особи, яка заподіяла шкоду.

Положеннями статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під шкодою розуміють зменшення або втрату певного особистого чи майнового блага.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 Господарського кодексу України визначає, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а шкода, яка завдана особі наслідком такої протиправної поведінки.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

З огляду на положення ст.ст. 4-3, 33, 34 Господарського кодексу України тягар доказування викладених вище обставин покладено на позивача.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, виходив з того, що позивачем не підтверджено належними доказами склад деліктного зобов'язання відповідача по відшкодуванню збитків, що становлять предмет даного спору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

У ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем виникли взаємні зобов'язання з купівлі-продажу обладнання.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (ст. 662 Цивільного кодексу України).

Враховуючи обставини справи та наявні матеріали, то підстави вважати, що товар було поставлено без документів на нього - відсутні, про що правомірно зазначено судом першої інстанції.

Частиною 1 ст. 671 Цивільного кодексу України передбачено, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Правові наслідки порушення умови договору щодо асортименту товару визначені у ст. 672 Цивільного кодексу України, зокрема, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконав умови договору купівлі-продажу щодо асортименту товару, оскільки фактично поставив обладнання моделі ПТЗ-50, а не як визначено в договорі - ПТ-50У.

У той же час, колегія суддів зазначає, що поставлене відповідачем обладнання було прийняте позивачем без зауважень.

Враховуючи приписи вищевказаної статті, між сторонами було врегульовано спір і досягнуто домовленості шляхом укладення договору про відшкодування вартості товару №22/09-2014 від 22.09.2014 року, згідно якого відповідач повертає сплачені за товар грошові кошти, а позивач у строк до 30.10.2014 року повертає товар.

Частиною 1 ст. 673 Цивільного кодексу України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Сторонами при укладенні договору купівлі-продажу в договірному порядку питання цільового призначення обладнання не було врегульовано. Наявний в матеріалах справи лист позивача №1/ВП від 15.04.2014 року про відповідні обставини не свідчить.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується (абз. 1 ч. 2 ст. 673 Цивільного кодексу України).

Позивач стверджує, що відповідач поставив товар неналежної якості. Однак, позивачем не надані належні та допустимі докази, які б свідчили про невідповідність якості поставленого відповідачем товару технічним умовам такої моделі.

Пунктом 4.3, 4.4 договору купівлі-продажу сторони погодили, що при виявлені невідповідності товару технічним умовам та стандартам, виробничих дефектів в період гарантійного строку, а також у випадку наявності у позивача претензій щодо якості товару, в обов'язковому порядку викликається представник відповідача для складання акту обстеження товару.

Обставини справи свідчать, а сторони не заперечують, що ними було порушено визначений у договорі порядок фіксації зауважень щодо якості переданого обладнання.

Так, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про факт поломки обладнання, характер поломки, про причини її виникнення, неможливість використання обладнання для мети, з якою обладнання отриманої позивачем моделі звичай використовується тощо.

Наявний у матеріалах справи договір про відшкодування шкоди свідчить лише про договірне врегулювання між сторонами питання про припинення відносин за договором купівлі-продажу, але про обставини неякісного товару - не свідчить.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем всупереч приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено наявності складу деліктного зобов'язання, а отже не спростовано відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків у сумі 1075075,99 грн.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтек-Імпекс» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2015 року у справі №922/691/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтек-Імпекс» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2015 року у справі №922/691/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 17 червня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.