ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.06.15р. Справа № 904/4449/15

За позовом публічного акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

до державного науково-виробничого підприємства "ЦИРКОНІЙ", м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за надані послуги

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Конопатчикова А.А. - довіреність № 63/016-юр;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпроазот", м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до державного науково-виробничого підприємства "Цирконій", м.Дніпродзержниськ, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 3968,00грн. основної заборгованості; 2826,54грн. інфляційних втрат; 164,05грн. трьох відсотків річних.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № 016/11 від 19.05.2015р. ухвалою суду від 26.05.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 15.06.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 04.06.2015р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 02.06.2015р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 10.06.2015р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 03.06.2015р.

15.06.2015р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відзив на позов не надав, витребуванні судом документи не представив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 15.06.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2013р. між публічним акціонерним товариством "Дніпроазот" (далі по тексту - позивач, виконавець) та державним науково-виробничим підприємством "Цирконій" (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено договір про надання послуг №689/13-1 (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого виконавець протягом строку дії договору зобов'язується надавати замовнику послуги з організації та забезпечення пропускного режиму для пропуску на територію замовника через територію виконавця транспортних засобів замовника та відпочивальників бази відпочинку "Нептун" (далі по тексту - послуги), а замовник зобов'язується прийняти ці послуги і оплачувати виконавцю їх вартість в порядку та в строки, встановлені цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору сторони домовилися, що вартість послуг за цим договором складає:

- з 01 січня по 31 березня 2013 року і з 01 листопада по 31 грудня 2013 року - 439,20грн. з ПДВ (20%) за кожен місяць надання послуг (підпункт 2.1.1 договору);

- з 01 квітня по 31 жовтня 2013 року - 1317,00грн. з ПДВ (20%) за кожен місяць надання послуг (підпункт 2.1.2 договору).

Загальна вартість послуг, відповідно до пункту 2.2 договору, складає 11415,00грн. з ПДВ (20%).

Пунктом 2.3 договору визначено, що замовник оплачує вартість послуг за цим договором щомісячно на умовах попередньої оплати. Попередня оплата за надання послуг має здійснюватися замовником на поточний рахунок виконавця платіжним дорученням в строк до 5 числа місяця (місяця, в якому надаватимуться послуги).

Даний договір набирає чинності з моменту його укладення і діє по 31.12.2013р. включно (пункт 9.1 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 10536,60грн., що підтверджується долученими до позовної заяви актами здавання-приймання виконаних послуг, а саме:

- акт здавання-приймання виконаних послуг від 04.03.2013р. у період з 01.01.2013р. по 28.02.2013р. на суму 878,40грн.;

- акт здавання-приймання виконаних робіт про надання послуг з організації та забезпечення пропускного режиму від 31.03.2013р. за березень 2013р. на суму 439,20грн.;

- акт здавання-приймання виконаних робіт про надання послуг з організації та забезпечення пропускного режиму від 30.04.2013р. за квітень 2013р. на суму 1317,00грн.;

- акт здавання-приймання виконаних робіт про надання послуг з організації та забезпечення пропускного режиму від 31.05.2013р. за травень 2013р. на суму 1317,00грн.;

- акт здавання-приймання виконаних робіт про надання послуг з організації та забезпечення пропускного режиму від 31.08.2013р. за період з червня по серпень 2013р. на суму 3951,00грн.;

- акт здавання-приймання виконаних робіт про надання послуг з організації та забезпечення пропускного режиму від 30.09.2013р. за вересень 2013р. на суму 1317,00грн.;

- акт здавання-приймання виконаних робіт про надання послуг з організації та забезпечення пропускного режиму від 31.10.2013р. за жовтень 2013р. на суму 1317,00грн.

В ході виконання свої зобов'язань за укладеним між сторонами договором відповідач неодноразово допускав порушення умов договору в частині оплати наданих послуг, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у сумі 3968,00грн.

12.11.2013р. між позивачем та відповідачем укладено угоду про розірвання договору (далі по тексту - угода), в пункті 1 якої сторони погодили розірвати договір.

Пунктом 2 угоди сторони визначили, що починаючи з 01.11.2013р. зобов'язання позивача, як виконавця за договором, і зобов'язання відповідача, як замовника за договором, припиняються, крім зобов'язання відповідача щодо сплати заборгованості за надані послуги за період з липня по жовтень 2013 року в розмірі 3968,00грн. з ПДВ (20%).

Пунктом 3 угоди сторони погодили, що зобов'язання зі сплати на користь позивача заборгованості за надані послуги за період з липня по жовтень 2013 року виконаються відповідачем в строк до 31.12.2013р. (включно).

Пунктом 4 угоди сторони досягли згоди, що з моменту повної сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за надані послуги за період з липня по жовтень 2013 року сторони вважаються такими, що не пов'язані будь-якими правами чи обов'язками за договором, і договір вважається розірваним (втрачає свою чинність) за згодою сторін.

Ця угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін та діє до повного її виконання (пункт 5 угоди).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією за вих.№016/11 від 24.03.2015року, яку відповідач отримав 01 квітня 2015року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач надав відповідь на претензію в якій фактично визнав існування спірної заборгованості, однак станом на час розгляду справи у суді не погасив.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 3968,00грн. основної заборгованості, слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем послуг підтверджується матеріалами справи, а саме актами здачі-приймання, що містяться в матеріалах справи, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриманий товар передбачено умовами договору, угоди та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 3 угоду, строк оплати послуг є таким, що настав.

Дії відповідача про визнання боргу не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Доказів оплати послуг в сумі 3968,00грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до стягнення інфляційні втрати у розмірі 2526,54грн. за період з 01.01.2014р. по 18.05.2015р. та три відсотки річних у розмірі 164,05грн. за період з 01.01.2014р. по 18.05.2015р.

Господарський суд перевірив розрахунки позивача та визнав їх вірними, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1827,00грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з державного науково-виробничого підприємства "Цирконій" (51917, Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, пр.Аношкіна, 179; ідентифікаційний код 25012091) на користь публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" (51909, Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул.С.Х.Горобця, 1; ідентифікаційний код 05761620) 3968,00грн. (три тисячі дев'ятсот шістдесят вісім грн. 00 коп.) основної заборгованості; 2826,54грн. (дві тисячі вісімсот двадцять шість грн. 54 коп.) інфляційних втрат; 164,05грн. (сто шістдесят чотири грн. 05 коп.) трьох відсотків річних; 1827,00грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

16.06.2015 року

Суддя І.В. Петренко