РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/7175/15-г
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "БІОНІКС ЛАБ"
доІнституту молекулярної біології і генетики НАН України
про Представники: від позивача: від відповідача:стягнення 60 828 грн 00 коп. Шелапова А.Г., представник за довіреністю Мельниченко І.О., представник за довіреністю Корпан Я.І., представник за довіреністю Кожема В.П., представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.03.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОНІКС ЛАБ" з вимогами до Інституту молекулярної біології і генетики НАН України про стягнення 64 875 грн 60 коп., в тому числі - сума штрафних санкцій - 41 880 грн 00 коп., 3% річних - 2 475 грн 60 коп., сума інфляційних втрат - 20 520 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки №149 від жовтня 2013 року належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання з оплати поставленого товару, у зв'язку з чим позивачем нараховано 41 880 грн 00 коп. штрафних санкцій, 2 475 грн 60 коп. 3% річних та 20 520 грн 00 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 порушено провадження у справі № 910/7175/15-г, розгляд справи призначений на 23.04.2015.

21.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали.

23.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 60 828 грн 00 коп, з яких штрафних санкцій 41 160 грн 00 коп., 3% річних - 2 448 грн 00 коп., сума інфляційних втрат - 17 220 грн 00 коп.

23.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

23.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 23.04.2015 оголошено перерву до 25.05.2015.

25.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

Судове засідання, призначене на 25.05.2015, не відбулося у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 розгляд справи призначений на 08.06.2015.

В судове засідання 08.06.2015 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказуючи на відсутність вини відповідача у допущеному порушенні обов'язків за договором.

У судовому засіданні 08.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року між Інститутом молекулярної біології і генетики НАН України (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біонікс ЛАБ» (постачальник) укладено договір про закупівлю №149, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти товар згідно вантажних документів та здійснити його оплату на умовах даного договору (п. 1.1. договору).

Згідно з пунктом 4.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013.

Найменування, асортимент, кількість та ціни зазначені у специфікації, яка розроблена на підставі акцептованої пропозиції конкурсних торгів та є невід'ємною частиною даного договору (пункту 1.2. договору).

У відповідності до пункту 2.2. договору загальна сума даного договору складає 60 000 грн 00 коп.

Положеннями пункту 2.1. договору сторони погодили, що оплата товару проводиться у національній грошовій одиниці на розрахунковий рахунок постачальника на підставі накладних.

Відповідно до пункту 3.2. договору покупець зобов'язується оплатити вартість товарів на умовах даного договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору про закупівлю №149 від жовтня 2013 року позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 60 000 грн 00 коп. (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №259 від 17.10.2013, належним чином засвідчена копія якої наявна в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати поставленого позивачем,товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за отриманий товар у розмірі 60 000 грн 00 коп.

31.10.2014 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості та штрафних санкцій, однак відповідач здійснив оплату за поставлений товар відповідач здійснив тільки 25.02.2015, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Позивач вказує, що нараховані штрафні санкції відповідачем на підставі претензії сплачені не були, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 41 160 грн 00 коп., 3% річних в сумі 2 448 грн 00 коп. та інфляційних втрат в сумі 17 220 грн 00 коп.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, вказуючи, що ним було вжито всіх заходів щодо вчасної оплати поставленого товару, і прострочка виконання зобов'язання сталася без вини відповідача.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, суд зазначає що розрахунки за договором проводяться по факту поставки товару. Судом встановлено, що сторонами підписано та скріплено відтисками печаток видаткову накладену №259 від 17.10.2013, таким чином у відповідача після підписання видаткової накладної виник обов'язок з оплати отриманого товару.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором про закупівлю товарів №149 від жовтня 2013 року, позивачем нараховано відповідачу штрафні санкції в сумі 41 160 грн 00 коп. за період з 20.03.2014 по 25.02.2015, 3% річних в сумі 2 448 грн 00 коп. та інфляційних втрат в сумі 17 220 грн 00 коп. за період прострочення з 18.10.2013 по 25.02.2015.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

За приписами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 5.3. договору за порушення зобов'язань згідно договору покупець сплачує штрафні санкції в розмірі 0,2% суми договору за кожен день прострочки, але не нижче облікової ставки НБУ.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 5.3. договору.

Водночас, позивачем у розрахунку до позовної заяви зазначено, що ним нараховано пеню з урахуванням строку позовної давності за період з 20.03.2014 по 25.02.2015. З цього приводу суд зазначає наступне.

В силу статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За приписами статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Прострочення відповідача мало місце з 18.10.2013, отже, з урахуванням приписів статті 232 Господарського кодексу України, нарахування пені мало бути припинено 17.04.2014. Тобто, беручи до уваги період нарахування, вказаний позивачем (з 20.03.2014 по 25.02.2015), за межі якого суд виходити не вправі, відповідачу може бути нараховано пеню в розмірі 649 грн 32 коп. (з 20.03.2014 по 17.04.2014). Розмір ставки нарахування обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ в силу Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Строк позовної давності за відповідним нарахуванням складає один рік з 18.10.2013 по 18.10.2014.

Позовну заяву до суду було подано 24.03.2015, про що свідчить вхідний штамп Господарського суду міста Києва.

Зважаючи на заявлення позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій в межах строку позовної давності, суд застосовує до вказаних вимог норми статей 258 та 267 Цивільного кодексу України.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 41 160 грн 00 коп. за період з 20.03.2014 по 25.02.2015 задоволенню не підлягають, частково через невірні розрахунки (40 510 грн 68 коп.), частково через сплив строку позовної давності (649 грн 68 коп.).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», стосовно того, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, судом враховано рекомендації, викладені у пунктах 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», стосовно того, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат є неправильним, а тому суд наводить власний розрахунок санкцій за порушення строків оплати товару в межах визначеного позивачем періоду нарахування:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
60 000.0018.10.2013 -25.02.20154963 %2 446.03

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняСукупний індекс інфляції за періодЗагальна сума втрат від інфляції
60 000.0018.10.2013 - 25.02.20154961.36521 908.45
З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором, вимоги позивача про нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню за перерахунком суду у розмірі відповідно 2 466 грн 03 коп. та 17 220 грн 00 коп., оскільки суд позбавлений можливості виходити за межі заявлених позовних вимог як щодо періоду нарахування, так і щодо максимального розміру.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Інституту молекулярної біології і генетики НАН України (03143, м. Київ, вул. Заболотного, 150, ідентифікаційний код 05417101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОНІКС ЛАБ" (04071, м. Київ, пров. Ярославський, 7/9, ідентифікаційний код 36301858) 3 % річних у розмірі 2 446 (дві тисячі чотириста сорок шість) грн 03 коп., інфляційні втрати у розмірі 17 220 (сімнадцять тисяч двісті двадцять) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 590 (п'ятсот дев'яносто) грн 68 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.06.2015

Суддя Н.Б. Плотницька