ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 р. Справа № 909/350/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., при секретарі судового засідання Бабенецькій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю

"Завод елеваторного обладнання "Сокол",

вул.Шевченка,111, м.Харків, 61013,

до відповідача: Фермерського господарства "Фруктово-Трейд",

вул.Д.Галицького,2, с. Григорів, Рогатинський район,

Івано-Франківська область, 77053

вул. Тернопільська, 42Б, м. Львів, 79034

про стягнення боргу за неналежне виконання умов договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13 у розмірі 601 532,89грн. із них: 376 395,00грн. боргу, 58 635,89грн. пені, 91 418,50грн. штрафу, 68 924,83грн. інфляційних втрат, 5 977,83грн.- 3% річних,

за зустрічним позовом: Фермерського господарства "Фруктово-Трейд",

вул.Д.Галицького,2, с. Григорів, Рогатинський район,

Івано-Франківська область, 77053

вул. Тернопільська, 42Б, м. Львів, 79034

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю

"Завод елеваторного обладнання "Сокол",

вул.Шевченка,111, м.Харків, 61013,

про визнання недійсною додаткову угоду №2 від 03.07.14 до договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13,

за участю представників сторін:

від позивача: Остяк М.І. - представник, (довіреність вих.№153 від 10.04.15);

від відповідача: Прохоренко О.І. - представник, (довіреність б/н від 18.05.15),

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод елеваторного обладнання "Сокол" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача Фермерського господарства "Фруктово-Трейд" про стягнення боргу за неналежне виконання умов договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13 у розмірі 601 532,89грн., із них: 376 395,00грн. боргу, 58 635,89грн. пені, 91 418,50грн. штрафу, 68 924,83грн. інфляційних втрат, 5 977,83грн.- 3% річних.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд позов задоволити, свої обґрунтування виклав у позовній заяві. Крім того, надав суду розрахунок суми позову б/н б/д (вх.№6025/15 від 15.04.15).

Представник відповідача надав зустрічну позовну заяву б/н б/д (вх№5155/15 від 12.05.15р.), в якій просить суд визнати недійсною додаткову угоду №2 від 03.07.14 до договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод елеваторного обладнання "Сокол" та Фермерським господарством "Фруктово-Трейд". Крім того, просить суд зменшити розмір неустойки в 10 разів.

Представник позивача надав суду заперечення проти зустрічного позову б/н б/д (вх.№8051/15 від 25.05.15) в якому просить відмовити в його задоволенні та наголошує, що наведені відповідачем аргументи не відповідають обставинами справи і є надуманими. Крім того, в засіданні суду 26.05.15 представником позивача в порядку ст.69 Господарського процесуального кодексу України надано суду клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою суду від 26.05.15 продовжено строк вирішення спору до 17.06.15.

Ухвалою суду від 26.05.15 прийнято до розгляду зустрічний позов Фермерського господарства "Фруктово-Трейд" про визнання недійсною додаткову угоду №2 від 03.07.14 до договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13 для спільного розгляду з первісним позовом.

В судовому засіданні представник позивача вимоги первісного позову підтримує, проти зустрічного позову заперечує, вважає його необґрунтованим.

Представник відповідача позовні вимоги визнає частково, а саме: основний борг в розмірі 375 585,00грн., в решті позову заперечує; вимоги зустрічного позову підтримує в повному обсязі. Крім того, надав суду додаткові пояснення у справі б/н б/д (вх.№6307/15 від 09.06.15) в яких зазначає, що заперечує проти нарахованих позивачем штрафних санкцій. Однак, просить суд розстрочити сплату основного боргу в розмірі 375 585,00грн. рівними частинами на шість місяців, починаючи з липня 2015 року, а саме: 62 597,50 грн. - до 31.07.15; 62 597,50 грн. - до 31.08.15; 62 597,50 грн. - до 30.09.15; 62 597,50 грн. - до 31.10.15; 62 597,50 грн. - до 30.11.15; 62 597,50 грн. - до 31.12.15.

На виконання вимог ухвали суду від 26.05.15 позивач надав суду акт звірки взаєморозрахунків з 01.01.13 по 27.05.15 (копію) та докази направлення його відповідачу.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод елеваторного обладнання "Сокол" та Фермерським господарством "Фруктово-Трейд" укладено договір поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13.

Відповідно до п.1.1 вказаного вище договору, підрядник (позивач) зобов'язався поставити (передати у власність) металоконструкції та обладнання і провести монтаж та пуско - налагоджувальні роботи зазначеного обладнання на території замовника (відповідача) за адресою: Львівська обл., Жидачівський р-н., с.Новосільці, та здати їх замовнику (відповідачу) у встановлені строки, а замовник (відповідач) - прийняти обладнання та виконані роботи відповідно до умов договору та оплатити їх.

Повний перелік обладнання, склад та обсяги робіт, які будуть виконуватись за даним договором узгоджуються сторонами в додатках, які є невід'ємною частиною договору. Склад та обсяги робіт, а також перелік обладнання, що поставляється, можуть бути переглянуті в процесі виконання робіт за вимогою сторін шляхом підписання додаткових угод (п.п.1.2,1.3 договору).

Представник позивача в засіданні суду зазначив, що позивач виконав зобов'язання за договором в повному обсязі, поставив відповідачу обладнання на загальну суму 1 371 145,00грн., виконав роботи на суму 285 250,00грн., а відповідач - прийняв обладнання та виконані роботи без жодних зауважень. Даний факт підтверджується видатковими накладними, довіреностями, товарно - транспортними накладними, актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), копії яких знаходяться в матеріалах справи і є додатками до позовної заяви.

Розділом 2 договору сторонами погоджено вартість робіт та порядок розрахунків.

Згідно п.п.2.4 - 2.6 договору, розрахунок за обладнання, що поставляється, виконується шляхом передоплати в розмірі 100% поетапно: авансовий платіж в розмірі 50% від вартості обладнання виконується замовником протягом 3-ьох банківських днів з моменту укладення договору. Авансовий платіж остаточних 50% вартості обладнання виконується замовником протягом трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження. Оплата здійснюється до фактичного відвантаження обладнання. Розрахунок за виконані роботи замовник виконує протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту здачі - приймання виконаних робіт по монтажу одиниці або групи обладнання. Остаточний розрахунок замовник виконує протягом одного банківського дня з моменту підписання акту виконання пуско - налагоджувальних робіт.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.13, а в частині взаєморозрахунків та виконання робіт - до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за даним договором (п.8.4 договору).

До зазначеного вище договору 28.05.13 сторонами укладено ряд додатків, а саме: №1,№2,№3,№4,№5,№6,№7,№10,№11,№12,№13,№14,№15,№16.

Представник відповідача стверджує, що відповідач частково виконав свої зобов'язання, а саме: сплатив не в повному обсязі за поставлене обладнання та виконані роботи, а саме: сплачено тільки 1 280 000,00грн. Таким чином, борг відповідача становить 376 395,00грн. Крім того, наголошує, що станом на 03.07.14 борг відповідача становить 523 605,00грн.

16.07.13 між сторонами підписано додаткову угоду до договору №46/13 на оренду опалубки, відповідно до якої підрядник зобов'язався передати замовникові, а замовник прийняти в строкове платне користування майно (оренду), визначене в цьому договорі, а також сплачувати підрядникові плату за користування майном (п.1.1).

Передання майна в оренду здійснюється сторонами за актом приймання-передачі (п.3.1 договору). Матеріали справи містять копії актів приймання - передачі: від 16.07.13 та від 29.04.14. Крім того, між сторонами укладено додаток №13А від 16.07.13 (перелік майна, що передається в оренду). Таким чином, позивач передав, а відповідач прийняв майно (опалубку) в строкове платне користування і даний факт підтверджено вказаними вище документами.

Для врегулювання взаємовідносин між замовником та підрядником, 03.07.14 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору №46/13 від 28.05.13, якою визначено строки погашення існуючого станом на 03.07.14 боргу замовника перед підрядником у розмірі 523 605,00грн., а саме:

- перша частина боргу у розмірі 170 000,00грн. сплачується до 31.08.14;

- друга частина боргу у розмірі 175 000,00грн. сплачується до 30.09.14;

- третя частина боргу у розмірі 178 605,00грн. сплачується до 31.10.14.

Пунктами 2,3 угоди визначено розмір штрафних санкцій за порушення замовником строків сплати боргу: за кожен день прострочення сплати боргу (або будь - якої з його частин) замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. У разі прострочення сплати будь - якої з частин боргу більше ніж на 20 календарних днів замовник сплачує підряднику штраф у розмірі 20% від простроченої суми.

В зв'язку з продовженням робіт по договору в п. 8.4 внесено зміни по строку дії договору і викладено цей пункт в наступній редакції: "Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.14, а в частині взаєморозрахунків, виконання робіт - до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за даною угодою".

Загальна сума несплаченого боргу за додатковою угодою становить 253 605,00грн.

Представник позивача стверджує, що після підписання між сторонами додаткової угоди №2 (про розстрочення боргу) позивачем відвантажено відповідачу обладнання на суму 28 050,00грн. та виконано роботи на суму 94 740,00грн. (всього 122 790,00грн.), що підтверджується актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), які підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Пунктом 2.6 договору сторони погодили, що остаточний розрахунок замовник виконує протягом одного банківського дня з моменту підписання акту виконання пуско - налагоджувальних робіт. Проте, послуги (роботи) надані відповідно до акту №СК-0000140 здачі - прийняття (надання послуг) від 21.08.14 не оплачені.

Позивач направив відповідачу лист - претензію №501 від 23.10.14 з вимогою погасити борг. Відповідачем даний лист отримано, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 24.10.14, копія якого міститься в матеріалах справи.

Однак, відповідач відповіді не надав. Проте, 27.10.14 ним частково погашено борг, а саме: 27.10.14 - 50 000,00грн., 09.02.15 - 50 000,00грн.

На думку позивача, борг відповідача становить 376 395,00грн. (станом на 23.03.15).

Позивач за порушення строків сплати боргу нарахував відповідачу пеню в розмірі 58 635,89грн. та 91 418,50грн. штрафу (за період з 23.08.14 по 23.03.15).

За порушення грошового зобов'язання, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу 68 924,83грн. інфляційних втрат та 5 977,83грн.- 3% річних (за період з 23.08.14 по 23.03.15).

Станом на день звернення позивача до господарського суду Івано - Фракнківської області борг відповідача перед позивачем за неналежне виконання умов договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13 становить 601 532,89грн. із них: 376 395,00грн. боргу, 58 635,89грн. пені, 91 418,50грн. штрафу, 68 924,83грн. інфляційних втрат, 5 977,83грн.- 3% річних.

Беручи до уваги викладене вище суд вважає за правильне позов задоволити частково та виходить з наступних підстав.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Виходячи зі характеру договірних правовідносин сторін, суд вважає за правильне до даних спірних правовідносин застосувати загальні положення про поставку та підряд, врегульовані главами 54, 61 Цивільного кодексу України.

Частинами 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

В силу ч.ч.1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити покупцеві повну ціну переданого товару (ч.1,2 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В силу ч. ч. 1,4 ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дії сторін (поставка позивачем обладнання, виконання робіт, прийняття їх відповідачем) свідчать про виникнення між ними правовідносин.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання. Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 376 395,00грн. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що борг відповідача становить 375 585,00грн. Даний факт підтвердили і представники сторін. Більше того, вказана заборгованість зафіксована і в акті звірки взаєморозрахунків з 01.01.13 по 27.05.15, який знаходиться в матеріалах справи. За таких обставин, суд вважає за правильне в стягненні з відповідача 810,00грн. основного боргу відмовити.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, передбачені договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 вказаного Закону встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з договору, додаткової угоди за порушення строків існуючого боргу позивач нарахував відповідачу пеню, що становить 58 635,89грн. та 91 418,50грн. штрафу.

Господарським судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку пені та штрафу. Згідно з арифметичним розрахунком, проведеним судом за допомогою ІПС «Законодавство», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 56 013,10грн. та 91 418,50грн. штрафу. З огляду на викладене вище, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 2 622,79грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Причому, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та три проценти річних є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Господарським судом встановлено факт прострочення грошового зобов'язання відповідачем та здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, що становлять 68 924,83грн. та 3 % річних, що становлять 5 977,83грн. Згідно з арифметичним розрахунком, проведеним судом за допомогою ІПС «Законодавство», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 68 924,83грн. інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 5 860,47грн. З огляду на викладене вище, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 117,36грн. задоволенню не підлягають.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, тобто не виконав визначені на розсуд сторонами і погоджені ними умови договору, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідач порушив договірні зобов'язання що стосуються оплати за поставку обладнання і виконані роботи. Відповідачем позовні вимоги доказами не спростовано. На момент звернення до суду відповідач борг не погасив.

Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій в 10 разів мотивуючи тим, що розмір штрафних санкцій значно перевищує реальні збитки позивача. Дану позицію відповідачем викладено в зустрічному позові та підтримано в судовому засіданні. Крім того, представник відповідача звертає увагу суду на тяжкий фінансовий стан, який склався на підприємстві.

Так, за приписами. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Положеннями ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, при прийнятті рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Судом об'єктивно оцінено, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання, період прострочення виконання, наслідки порушення зобов'язання, чи відповідає розмір стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної сторони (в тому числі вжиття чи не вжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Судом досліджено, що в обґрунтування своїх вимог щодо зменшення розміру штрафних санкцій в 10 разів, які підлягають стягненню на користь позивача, відповідачем не надано жодних документів, які б підтверджували неможливість вчасного виконання відповідачем зобов'язання. Крім того, судом встановлено, що відповідачем не надано доказів звернення до позивача з проханням про надання відстрочки сплати боргу, у зв'язку із скрутним фінансовим становищем підприємства (до звернення позивача до суду). Більше того, основний борг відповідача перед позивачем становить 375 585,00грн., а штрафні санкції (штраф та пеня) становлять 147 431,60грн., які нараховані відповідно до договору та вимог чинного законодавства. Таким чином, твердження представника відповідача, що розмір штрафних санкцій значно перевищує реальний розмір збитків позивача є хибним. З огляду на викладене вище, суд в даному конкретному випадку не вбачає виключних, виняткових обставин, які б давали підстави для зменшення розміру пені та штрафу.

Щодо зустрічних позовних вимог суд вважає за правильне відмовити в їх задоволенні з огляду на наступне.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Пунктом 8.4 сторонами погоджено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.14, а в частині взаєморозрахунків та виконання робіт - до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за даним договором.

Щодо твердження відповідача що додаткова угода №2 до договору №46/13 від 28.05.13 була укладена відповідачем не добровільно, а під тиском позивача суд вказує, що статтею 215 Цивільного кодексу України встановлені підстави недійсності правочину. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1), а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При дослідженні судом матеріалів справи вбачається, що додаткова угода №2 укладена сторонами 03.07.14 (тобто майже рік назад). Крім того, угода підписана сторонами та скріплена їх печатками. Більше того, спірною додатковою угодою визначено строки погашення існуючого станом на 03.07.14 року боргу відповідача у розмірі 523 605,00грн. у три етапи.

Пунктом 7 додаткової угоди сторонами погоджено, що додаткова угода набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення підписів печатками.

Пунктом 8 додаткової угоди сторонами погоджено, що додаткова угода є невід'ємною частиною договору.

Твердження відповідача щодо тиску з боку позивача при укладенні угоди суд до уваги не бере, оскільки відповідачем не доведено факту тиску, а дане висловлювання є голослівним. Крім того, між бажанням сторони укласти додаткову угоду та тиском недобросовісної сторони повинен бути причинний зв'язок. Однак, позивач з розумінням поставився до становища відповідача і як наслідок 03.07.14, між сторонами укладено додаткову угоду №2 щодо визначення строків погашення боргу.

Із аналізу викладених вище правових норм випливає, що у суду відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову та визнання недійсною угоди №2 від 03.07.14 до договору №46/13 від 28.05.13.

Щодо клопотання відповідача про розстстрочку виконання рішення суду суд зазначає наступне.

Приписами п.6 ст.83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. При цьому слід враховувати приписи ст.121 Господарського процесуального кодексу України про те, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких, господарський суд може відстрочити чи розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте, визначальним фактором при наданні відстрочки чи розстрочки є винятковість цих випадків, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Підставою для відстрочки чи розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Як зазначено в пункті 7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", вирішуючи питання, зокрема про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. Тобто, в кожному випадку господарський суд має враховувати конкретні обставини розглянутої справи; приймати до уваги інтереси обох сторін; оцінювати можливі негативні наслідки як для боржника при виконанні рішення суду у встановлений строк, так і для стягувача при затримці виконання рішення суду та не допускати їх настання.

Судом встановлено, що відповідач обґрунтував подане клопотання (яке вказане в письмових поясненнях вх.№6307/15 від 09.06.15) про розстрочку боргу виключно своїм скрутним фінансовим становищем, на підтвердження чого надав довідку про фінансовий стан господарства. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин, аналізуючи викладене вище суд вважає, що у даному конкретному випадку зазначені відповідачем обставини носять не особливий і надзвичайний характер, а свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка за приписами статті 42 Господарського кодексу України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, відтак, не є підставою вважати збиткову фінансову діяльність відповідача винятковим випадком у розумінні суті статті 121 Господарського кодексу України, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення. Крім того, судом враховано матеріальні інтереси позивача на користь якого має відбуватись стягнення боргу у розмірі 597 801,90грн. Викладене свідчить про відсутність обставин, які є виключними у розумінні приписів статті 121 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення.

З'ясуванням документальних доказів у справі суд встановив, що відповідач на спростування правової позиції позивача, викладеної у позовній заяві, доказів сплати спірної суми заборгованості, яка є предметом стягнення у даній справі не подав, обставини, покладені в основу заявлених позовних вимог у даній справі не спростував.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на фактичні обставини справи суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволенняпервісного позову:

- стягнути з відповідача на користь позивача 375 585,00грн. основного боргу, 5 860,47грн. - 3% річних, 68 924,83грн. інфляційних втрат, 56 013,10грн. пені, 91 418,50грн. штрафу;

- в стягненні з відповідача 810,00грн. основного боргу, 117,36грн. - 3% річних, 2 622,79грн. пені - відмовити.

Судові витрати відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зустрічному позові Фермерського господарства "Фруктово-Трейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод елеваторного обладнання "Сокол" про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 03.07.14 до договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13 слід відмовити. Судові витрати залишити за Фермерським господарством "Фруктово-Трейд".

Керуючись ст.124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст.11,509,525,526,530,538,551,610,625,627,628,629,693,712,837 Цивільного кодексу України, ст.ст.42,174,193,218,230 Господарського кодексу України, ст.ст.33,49,83, 82 -85,121 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод елеваторного обладнання "Сокол" до відповідача Фермерського господарства "Фруктово-Трейд" про стягнення боргу за неналежне виконання умов договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13 у розмірі 601 532,89грн., із них: 376 395,00грн. боргу, 58 635,89грн. пені, 91 418,50грн. штрафу, 68 924,83грн. інфляційних втрат, 5 977,83грн.- 3% річних - задоволити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Фруктово-Трейд", вул.Д.Галицького,2, с. Григорів, Рогатинський район, Івано-Франківська область, 77053 (код ЄДРЮОФОП 37322554, р/р791 в ПАТ "Кредобанк", м.Львів, МФО 325365) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод елеваторного обладнання "Сокол", вул.Шевченка,111, м.Харків (код ЄДРЮОФОП 30991072, п/р6300 в ПАТ "УКРСИББАНК" м.Харків, МФО 351005) - 375 585,00грн. (триста сімдесят п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять грн. 00коп.) основного боргу, 5 860,47грн. (п'ять тисяч вісімсот шістдесят грн. 47 коп.) - 3% річних, 68 924,83грн. (шістдесят вісім тисяч дев'ятсот двадцять чотири грн. 83коп.) інфляційних втрат, 56 013,10грн. (п'ятдесят шість тисяч тринадцять грн. 10коп.) пені, 91 418,50грн. (дев'яносто одну тисяча чотириста вісімнадцять грн. 50коп.) штрафу, 11 956,07грн. (одинадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість грн. 07коп.) судового збору.

Видати наказ.

В стягненні з відповідача 810,00грн. основного боргу, 117,36грн. - 3% річних, 2 622,79грн. пені - відмовити.

В зустрічному позові Фермерського господарства "Фруктово-Трейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод елеваторного обладнання "Сокол" про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 03.07.14 до договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13 - відмовити.

Судові витрати залишити за Фермерським господарством "Фруктово-Трейд".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.06.15

Суддя Булка В.І.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

Помічник судді Гандера М.В. 12.06.15