ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 911/1880/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люміка";

про стягнення 5455,61 дол. США

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Орел С.С. (довіреність № 7-51/04 від 27.04.2015 р.);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люміка" про стягнення 5455,61 дол. США. заборгованості за Кредитним договором № 523-170212 від 17.02.2012 року з яких 805,95 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 551,66 дол. США пені, 4098,00 дол. США заборгованості по поверненню кредитних коштів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.04.2015 року порушено провадження у справі № 911/1880/15 та призначено справу до розгляду на 18.05.2015 року.

В судове засідання, яке відбулось 18.05.2015 року відповідач не з'явився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 29.04.2015 року не виконав, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався до 09.06.2015 року.

В судовому засіданні 09.06.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача повторно не з'явився, вимог суду виконав, відзив на позов не надав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений, відзив на позов без поважних причин не наданий, суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

17.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" (позивач, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люміка" (відповідач, Позичальник) було укладено Кредитний договір № 523-170212 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору, в редакції укладених до нього Договорів про внесення змін до Кредитного договору (далі- Договір про внесення змін), Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію (далі- кредитна лінія/кредит) з лімітами 4303,00 грн. та відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 4750,00 дол. США (п. 1.1 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін від 13.02.2013 року).

Згідно п.1.2 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін від 28.03.2012 року цільове призначення кредиту:

- придбання нерухомості;

- поповнення оборотних коштів.

Кредит надається на строк по 09.02.2015 року, якщо інший термін повернення кредиту не встановлений Договором про внесення змін до Договору або не визначений у відповідності до умов Договору.

У випадку звернення Позичальника (Заставодавця) або третьої особи з вимогою про дострокове повернення, перерахування (списання) або арешт суми (маси банківського металу) депозиту (вкладу) за договором, визначеним п. 2.1 Договору, термін повернення кредиту, сплати процентів та комісій за Договором встановлюється в день, що передує дню отримання Банком відповідної письмової вимоги (п. 1.3 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін від 10.02.2014 року).

Позичальник повинен повернути основну суму кредиту згідно графіку погашення кредиту (Додаток № 5) на рахунок в гривні № 649; в доларах США № 649, відкриті в АТ «ЄВРОГАЗБАНК».

У разі ненадходження платежів від Позичальника у встановлені Договором строки суми несплачених в строк платежів визначаються Банком як прострочені та обліковуються на рахунках простроченої заборгованості з наступного робочого дня.

Кредит вважається повернутим з моменту зарахування відповідної грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок Банку або внесення її готівкою» (п. 1.3.1 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін від 10.02.2014 року).

За користування кредитними коштами у межах встановленого в п. 1.3 Кредитного договору строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі:

- 18 процентів річних за кредитні кошти в доларах США по 30.11.2012 року включно;

- 20 річних за кредитні кошти в доларах США 3 01.12.2012 року;

- 25 річних за кредитні кошти в національній валюті України.

При цьому, за користування кредитними коштами понад строк, визначений в п. 1.3 Договору, процентна ставка встановлюється в розмірі 40 % річних в доларах США та 50 % річних в національній валюті України (п. 1.4.1-1.4.2 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін від 30.11.2012 року).

Строк сплати процентів з 1-го по 5-е число місяця, наступного за місцем користування кредитом, також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності до п. 1.3 Договору, в день дострокового погашення заборгованості, або в день дострокового розірвання Договору (п. 1.4.4 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін від 26.04.2012 року).

Договором про внесення змін від 30.04.2013 року Сторони встановили строк сплати процентів по Договору за квітень 2013 року по 05.06.2013 року включно.

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором в частині надання кредиту з лімітами в сумі 4303,00 грн. та 4750,00 дол. США виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, що відповідачем не заперечено і не спростовано.

Додатком № 5 від 10.02.2014 року до Кредитного договору Сторони визначили дату погашення наданого Кредиту - 09.02.2015 року.

Однак, відповідач в порушення умов Кредитного договору та Договорів про внесення змін до нього, у встановлений строк до 09.02.2015 року кредитні кошти в повному обсязі не повернув, розрахувався частково, проценти за користування кредитом в повному обсязі не сплатив.

Таким чином, заборгованість відповідача складає 805,95 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом та 4098,00 дол. США заборгованості по поверненню кредитних коштів, що відповідачем не заперечено і не спростовано.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є кредитим договором, за яким, згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, суд дійшов висновку про доведеність факту існування заборгованості Позичальника за Кредитним договором в сумі 4903,95 дол. США, в тому числі: 805,95 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом та 4098,00 дол. США заборгованості по поверненню кредитних коштів, а отже вимога про їх стягнення є обґрунтованою, відповідачем не запереченою та не спростованою, і підлягає задоволенню.

У зв'язку з простроченням відповідачем строків сплати кредиту та процентів за користування кредитом, позивач також заявив у позові вимогу про стягнення з відповідача 551,66 дол. США пені на підставі п. 5.2 Кредитного договору.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.2 Кредитного договору за порушення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та комісій за користування кредитними коштами, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який стягується пеня за кожен день прострочення.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України сторони домовляються, що нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань повернення кредиту та/або сплати процентів за користування припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Сплата штрафних санкцій за Договором не звільняє Позичальника від відшкодування збитків, завданих Банку.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нарахована пеня по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено та не спростовано.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом, по поверненню кредитних коштів, та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені.

Однак, судом було виявлено помилки в наданому позивачем розрахунку, зокрема, помилки в періодах нарахування, оскільки позивачем помилково не враховано зміну ставки НБУ в одному із періодів нарахування та безпідставно збільшено кількість днів в іншому періоді. Судом було здійснено правильний розрахунок пені, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 549,68 дол. США.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 805,95 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 549,68 дол. США пені, 4098,00 дол. США заборгованості по поверненню кредитних коштів. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1-2 п. 19 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-08/369 від 29 червня 2010 року «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що п. 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 року визначено, що у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання позовної заяви майнового характеру 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільнена від сплати судового збору за подачу позову.

Частиною 2 пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» відшкодування витрат по сплаті судового збору покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі, обрахованої з гривневого еквіваленту задоволеної суми, із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені в сумі 5453,63 дол.США, що за офіційним курсом НБУ дол. США до гривні станом на день подання позову складає 121367,19 грн., з відповідача підлягає стягненню 2427,34 грн. судового збору, що складає 2 відсотки від гривневого еквіваленту задоволеної суми позову.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люміка" (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. ІІІ Інтернаціоналу, буд. 152, офіс 3, код 37818903) на користь Публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" (04073, м. Київ, проспект Московський, буд. 16, код 34693790) 805 дол. США (вісімсот п'ять доларів США) 95 центів заборгованості по процентам за користування кредитом, 549 дол. США (п'ятсот сорок дев'ять доларів США) 68 центів пені, 4098 дол. США (чотири тисячі дев'яносто вісім доларів США) 00 центів заборгованості по поверненню кредитних коштів.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люміка" (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. ІІІ Інтернаціоналу, буд. 152, офіс 3, код 37818903) в доход Державного бюджету 2427 грн. (дві тисячі чотириста двадцять сім гривень) 34 коп. судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 11.06.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін