ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа № 917/411/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Гетікова В.М. за довіреністю від 11 грудня 2014 року

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2817 П/1-42) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.04.2015 року у справі № 917/411/15

за позовом Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи", бульвар Л.Українки, 26, м. Київ, 01133

до Служби автомобільних доріг України в Полтавській області, вул. Куйбишева, 22-а, м. Полтава, Полтавська область,36039

про стягнення грошових коштів в сумі 359 530, 27 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду (суддя Тимощенко О.М.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Служби автомобільних доріг України в Полтавській області (вул. Куйбишева, 22-а, м. Полтава, Полтавська область,36039, ідентифікаційний код 25898491) на користь Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи" (бульвар Л.Українки, 26, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 35691621, р/р 6796 в АТ "Укрексімбанк" у м. Києві, МФО 322313) 332194,73 грн. основного боргу, 15563,10 грн. пені, 1474,40 грн. 3% річних, 10298,04 грн. інфляційних, 7190,61 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

02 червня 2015 року від позивача надійшов відзив (вх.№8604).

05 червня 2015 року від відповідача надійшло клопотання (вх.№8850).

У судове засідання, яке відбулось 08 червня 2015 року з'явився представник позивача. Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням №299 (Том 1 а.с.116).

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка відповідача не була визнана обов'язковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності за наявними матеріалами у справі.

Одночасно колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача від 05 червня 2015 року (вх.№8850), про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника у іншому судовому засіданні зважаючи на наступне.

У вiдповiдностi до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язаннi добросовiсно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав i охоронюваних законом iнтересiв другої сторони, вживати заходiв до всебiчного, повного та об'єктивного дослiдження всiх обставин справи.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд вiдкладає в межах строкiв, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спiр не може бути вирiшено в даному засiданнi.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Проте відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався.

Враховуючи вищевикладене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представника відповідача, не перешкоджає вирішенню справи по суті, колегія суддів відхилила клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини справи.

02.10.2013 року між Державним підприємством "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи" (позивач, виконавець) та Службою автомобільних доріг у Полтавській області (відповідач, замовник) був укладений договір на виконання експертизи проекту будівництва № 28-0330-13 з додатками (Том 1 а. с. 14-17), відповідно до умов якого, замовник доручив виконавцю провести експертизу проекту будівництва щодо дотримання вимог до міцності, надійності та довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, екології, пожежної безпеки, енергозбереження, кошторисна частина (далі - експертиза). Назва проекту будівництва проект: Будівництво обходу с. Покровська Багачка км 220+782 - км. 228+000 при реконструкції автомобільної дороги державного значення Київ-Харків-Довжанський на ділянці Лубни-Полтава км 210-км 300+550, км 323+000 - км 329+050, Полтавська область (п.1.1 договору).

Вартість проведення експертизи визначається згідно з ДБН Д.1.1-7-2000 "Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт для будівництва, що здійснюється на території України" затвердженими наказом Держбуду України від 14.12.2000р. №285 та іншими нормативно-правовими актами, які визначають порядок розрахунку вартості експертизи. Вартість проведення експертизи виконавцем за цим договором складає: 276828,94 грн., крім того ПДВ 55365,79 грн. всього до оплати 332194,73 грн. (п. п. 2.1.-2.2. договору).

02.10.2013 року між сторонами також підписано Додаток № 1 до договору Протокол погодження договірної ціни на виконання робіт щодо експертизи проекту будівництва (Том 1 а. с. 17), згідно якого сторонами досягнуто згоди щодо розміру договірної ціни на виконання робіт на загальну суму 332194,73 грн.

В пункті 5.1. договору сторони погодили, що приймання замовником виконаних робіт за цим договором оформляється актом приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до п. 2.4. договору замовник у строк не більше п'яти календарних днів з дня підписання акта приймання-передачі виконаних робіт зобов'язався відповідно до цього акту здійснити на користь виконавця оплату у розмірі 100% вартості виконаних робіт за договором.

На виконання умов договору позивачем була виконана експертиза проекту "Будівництво обходу с. Покровська Багачка км 220+782 - км. 228+000 при реконструкції автомобільної дороги державного значення Київ-Харків-Довжанський на ділянці Лубни-Полтава км 210-км 300+550, км 323+000 - км 329+050, Полтавська область", що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим їх печатками, актом приймання-передачі виконаних робіт від 12.11.2013 року (арк. с. 24).

Проте, як зазначає позивач, відповідач оплату наданих послуг у встановлені в договорі строки в розмірі 332194,73 грн. не здійснив. У зв'язку з чим, позивач змушений був звернутися до суду із даним позовом про стягнення 332194,73 грн.

Крім того, позивачем на підставі пункту 6.2. договору та статті 625 ЦК України нараховано відповідачу: пеню в сумі 15563,10 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року; інфляційні в сумі 10298,04 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року; 3% річних в сумі1474,40 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року, які позивач також просить суд стягнути з відповідача.

Судом першої інстанції, з огляду на доведеність та фактичність позовних вимог, було задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач не погоджуючись з даним висновком суду першої інстанції в обґрунтуванні апеляційної скарги наголошує на узгодженості між сторонами в межах договору, порядку розрахунків за проведену роботу з огляду на фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України та державних кредитних ресурсів у відповідності з Державною цільовою економічною програмою розвитку автомобільних доріг загального користування на 2013-2018 роки. Спираючись на зазначену обставину, відповідач, в якості підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, наголошує на відсутності фінансування з боку Державного бюджету України та державних кредитних ресурсів. Одночасно відповідач зазначає про порушення судом приписів процесуального законодавства враховуючи відмову в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб - Головне управління Державної казначейської служби у Полтавській області та Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з рішенням господарського суду Харківської області від 08.04.15 у справі № 922/908/15 в повному обсязі виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2013 року між Державним підприємством "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи" (позивач, виконавець) та Службою автомобільних доріг у Полтавській області (відповідач, замовник) був укладений договір на виконання експертизи проекту будівництва № 28-0330-13 з додатками ( Том 1 а. с. 14-17), відповідно до умов якого, замовник доручив виконавцю провести експертизу проекту будівництва щодо дотримання вимог до міцності, надійності та довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, екології, пожежної безпеки, енергозбереження, кошторисна частина (далі - експертиза). Назва проекту будівництва проект: Будівництво обходу с. Покровська Багачка км 220+782 - км. 228+000 при реконструкції автомобільної дороги державного значення Київ-Харків-Довжанський на ділянці Лубни-Полтава км 210-км 300+550, км 323+000 - км 329+050, Полтавська область (п.1.1 договору).

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положенням статті 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, договір на виконання експертизи проекту будівництва № 28-0330-13 за своє правовою природою є договором підряду.

Статтею 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Положеннями абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В пункті 5.1. договору сторони погодили, що приймання замовником виконаних робіт за цим договором оформляється актом приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до п. 2.4. договору замовник у строк не більше п'яти календарних днів з дня підписання акта приймання-передачі виконаних робіт зобов'язався відповідно до цього акту здійснити на користь виконавця оплату у розмірі 100% вартості виконаних робіт за договором.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 12.11.2013 року (Том 1 а.с. 24), який підписаний сторонами та скріплений їх печатками, підтверджується факт виконання експертизи відповідачу вартість якої складає 332194,73 грн.

Разом з тим, 27.12.2013 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору на виконання експертизи проекту будівництва №28-0330-13, якою сторони погодили, що ціна робіт за договором становить 332194,73 грн. (Том 1 арк. с. 18-20).

В межах пункту 6 угоди, стронами було узгоджено термін виконання робіт, який визначається графіком виконання та фінансування робіт (послуг), та є невід'ємною частиною угоди.

Відповідно до графіку виконання та фінансування робіт (Том 1 а.с.20), сторонами було передбачено фінансування по договору у 2013 році - 0,00 грн., у 2014 році - 332194, 73 грн.

Відтак, замовником було підтверджено оплату виконаної позивачем експертизи проекту будівництва №28-0330-13 саме протягом 2014 року.

Разом з тим, 23.05.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода №2 до договору на виконання експертизи проекту будівництва №28-0330-13, якою сторони ще раз підтвердили, що ціна робіт за договором становить 332194,73 (Том 1 арк. с. 21-23), а строк виконання робіт, визначається графіком виконання та фінансування робіт (послуг), який є невід'ємною частиною угоди.

Згідно до графіку виконання та фінансування робіт (Том 1 а.с.23), сторонами було передбачено фінансування по договору протягом 2014 році у сумі 332194, 73 грн.

У пункті 5 угоди, сторонами було узгоджено термін дії угоди - до моменту її остаточного виконання, але в будь якому випадку до 31 грудня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів відзначає, що замовником було узгоджено з позивачем строки оплати за договором - протягом 2014 року, але не пізніше 31 грудня 2014 року.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідач підписавши договір на виконання експертизи проекту будівництва №28-0330-13 від 02.10.2013 року, додаткову угоду №1 від 27.12.2013 року, додаткову угоду №2 від 23.05.2014 року, акт приймання-передачі виконаних робіт, взяв на себе зобов'язання з оплати виконаної експертизи протягом 2014 року. У зв'язку з цим, враховуючі відсутність доказів на підтвердження оплати зазначеної суми в досудовому порядку, позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 332194,73 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

В той же час, з огляду на той факт, що у відповідності до додаткових угод №1 №2 оплата проведеної позивачем експертизи повинна була бути проведена протягом 2014 року, починаючи з 01.01.2015 року, відповідачем було прострочено виконання договірного зобов'язання.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст.2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно пункту 6.2. договору у разі порушення строків виконання своїх зобов'язань за цим договором винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від вартості робіт за цим договором за кожен день прострочення.

Таким чином нарахована позивачем пеня в сумі 15563,10 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року є правомірною та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Відтак, нарахована позивачем сума інфляційних втрат в сумі 10298,04 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року; 3% річних в сумі1474,40 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно узгодженості між сторонами в межах договору, порядку розрахунків за проведену роботу з огляду на фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України та державних кредитних ресурсів у відповідності з Державною цільовою економічною програмою розвитку автомобільних доріг загального користування на 2013-2018 роки. Спираючись на зазначену обставину, відповідач, в якості підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, наголошує на відсутності фінансування з боку Державного бюджету України та державних кредитних ресурсів.

Однак слід зазначити, що положення договору на виконання експертизи проекту будівництва №28-0330-13 не містять прямої прив'язки моменту розрахунку за проведену експертизу з наявністю у відповідача коштів на її оплату.

В той же час, у п.1 додаткової угоди від 27.12.2013 року №01, сторони погодили, що фінансування робіт та проведення розрахунків між сторонами здійснюється у встановленому бюджетним законодавством порядку за рахунок коштів державного бюджету України та в межах кошторису видатків, затвердженому замовнику Укравтодором. Залежно від реального фінансування видатків замовник має право зменшити обсяги виконання робіт за договором.

Фінансування робіт забезпечується за рахунок бюджетних коштів відповідно до Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування на 2013-2018 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №696 від 11.07.2013 (п.7).

Аналогічне положення, з посиланням на фінансування робіт за рахунок коштів Державного бюджету України та державних кредитних ресурсів, закріплене у пункті 4 додаткової угоди від 23 травня 2014 року №02.

Таким чином, проаналізувавши зміст додаткових угод №01 №02, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що останні, будучи невід'ємними частинами договору № 28-0330-13, передбачають лише джерело фінансування оплати проведеної позивачем роботи, у вигляді проведення експертизи проекту будівництва. Так зазначені додаткові угоди лише визначають, що джерелом фінансування робіт є кошти Державного бюджету України та державних кредитних ресурсів, без жодного застереження щодо умови наявності відповідних коштів на рахунку відповідача, як підстави оплати за договором № 28-0330-13.

В той же час, з безпосереднього тлумачення частини 1 додаткової угоди №01 (Том 1 а.с.18) вбачається, що "реальне фінансування", а відтак і фактична наявність у замовника коштів на оплату проведеної роботи, є лише підставою для зменшення обсягів виконання робіт.

При цьому, положення Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування на 2013-2018 роки, також не визначають наявність профінансованих державою коштів як підставу розрахунків з підрядними організаціями, залучених з метою будівництва, реконструкції, ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування згідно із стандартами, приведеними у відповідність із сучасними стандартами якості дорожньо-будівельних робіт, з використанням новітніх технологій на основі високоякісних бітумів (у тому числі гумо-бітумних сумішей) та інших дорожньо-будівельних матеріалів вітчизняного виробництва, влаштування дорожнього покриття на основі цементобетону, підвищення ефективності інноваційної та науково-технічної діяльності, інформаційне забезпечення дорожньої галузі. Зазначена програма визначає лише прогнозні обсяги та джерела фінансування (Додаток 1 до Програми).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що сторонами по справі в положенні договору № 28-0330-13 не було пов'язано момент сплати коштів за проведену підрядною організацією (позивачем) роботу з наявними на рахунку замовника (відповідача) коштів, профінансованих Державним бюджетом України та державними кредитними ресурсами.

Більш того, як зазначалось раніше, враховуючи зміст додаткових угод №01 №02, замовником було узгоджено з позивачем строки оплати за договором - протягом 2014 року, але не пізніше 31 грудня 2014 року.

Окремо варто зауважити, що частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Положеннями статті 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Відповідно до п.1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного Суду від 15.05.2012 року по справі № 3-28гс12. Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

За таких обставин, враховуючи договірні положення, приписи чинного законодавства, позицію Вищого господарського суду України та Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що посилання на відсутність фінансування з боку Державного бюджету України, як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог є необґрунтованими та безпідставними.

Всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає правомірним не задоволення клопотання про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Полтавській області та Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор), з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи 26 березня 2015 року відповідачем було надано клопотання про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Полтавській області та Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор).

В силу приписів постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Таким чином обов'язковою підставою залучення третьої особи до участі у розгляді справи є встановлення судом можливості впливу рішення на права та обов'язки особи- Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області та Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор).

В той же час, зазначені особи не є сторонами за договором № 28-0330-13. А той факт, що Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є розпорядником бюджетних коштів, облік яких відноситься до компетенції Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області, не створює для останніх можливість впливу рішення на їх права та обов'язки.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає на відсутності жодних порушень процесуального законодавства судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення рішення господарського суду Полтавської області від 16.04.2015 року у справі № 917/411/15 без змін

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.04.2015 року у справі № 917/411/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 15 червня 2015 року.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.