КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа№ 910/793/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Солдатов Є.Г. - дов. № 424/0/4-15 від 05.02.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015р.

у справі № 910/793/15-г (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний

завод «НАРП»

до Державного агентства резерву України

про стягнення 10 260, 69 грн.

В судовому засіданні 03.06.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015р. Державне підприємство «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення 10 260, 69 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилався на порушення відповідачем умов договору № 5/9 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 29.10.2009р., а саме щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг, а тому просив суд стягнути з відповідача заборгованість розмірі 10 260, 69 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. у справі №910/793/15-г позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державного агентства резерву України на користь Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» 10 260, 69 грн. боргу та 1 827, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, судом не враховано, що інвентаризація матеріальних цінностей мобілізаційного резерву проводиться один раз на рік станом на 1 липня, у зв'язку з чим відповідач не має законних підстав для проведення відшкодування витрат на проведення двох інвентаризацій на рік.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Державного агентства резерву України 25.03.2015р. передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 22.04.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 22.04.2015р. у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 03.06.2015р., ухвалою суду від 22.04.2015р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

13.05.2015р. від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 03.06.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 03.06.2015р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає частковому скасуванню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.10.2009р. між Державним комітетом України з державного матеріального резерву, правонаступником якого згідно Указу Президента України № 1085/2010 від 09.12.2010р. «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» є Державне агентство резерву України, (відповідач, комітет по договору) та Державним підприємством «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (позивач, зберігач по договору) укладено договір № 5/9 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, відповідно до п. 1.1. якого зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Згідно п. 4.1. договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4.2. договору сторони погодили, що відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між комітетом та зберігачем згідно з поданими документами (узгодженого з Комітетом кошторису витрат, затверджених комітетом акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву та наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати). У разі, коли комітет визнає за можливе, відрахування суми витрат проводиться частинами протягом поточного року.

Відповідно до п. 4.3 договору, оплата робіт із закладення (поставки) цінностей до мобілізаційного резерву проводиться безпосередньо після отримання та погодження комітетом акту встановленої форми на основі попередньо укладеного договору закладення (поставки) цінностей мобілізаційного резерву.

Цей договір, згідно п. 7.3., набирає чинності з моменту його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2009р., і діє протягом усього терміну зберігання цінностей (до повного виконання нарядів комітету на відпуск матеріальних цінностей).

01.07.2013р. між сторонами було підписано додаткову угоду № 5 до договору від 09.10.2009р. № 5/9, відповідно до п. 1. якої сторони погоджують річний розмір коштів на відшкодування витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в межах кошторису на 2013р. в сумі 21 524, 24 грн. в тому числі ПДВ 3 587, 37 грн.

Згідно п. 2 додаткової угоди № 5 до договору оплата здійснюється на підставі актів виконаних робіт.

Пунктом 3 додаткової угоди № 5 до договору сторони встановлюють, що умови даної додаткової угоди застосовуються до відносин, які виникли до моменту її підписання і діють з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.

Усі інші умови договору від 09.10.2009р. № 5/9 залишаються без змін (п. 4 додаткової угоди № 5 до договору).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли зобов'язання, які мають ознаки договору про надання послуг, згідно якого, відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач зазначав, що на виконання умов договору позивачем у ІІІ та IV кварталах 2013р. були надані відповідачу послуги по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на загальну суму 10 260, 69 грн.

З метою оплати наданих послуг позивачем 21.11.2013р., 11.03.2014р., 02.09.2014р. було направлено на адресу відповідача акти виконаних робіт за 3 та 4 квартали 2013р., звіти про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного резерву та рахунки на оплату наданих послуг, які отримані відповідачем 25.11.2013р., 17.03.2014р., 05.09.2014р. відповідно, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення. Однак відповідач отримані акти не підписав.

Також позивачем на адресу відповідача неодноразово направлялися претензії щодо погашення заборгованості за надані послуги (№ 1239/ю від 28.04.2014р., 1993/4 від 01.07.2014р., № 4013/ю від 09.12.2014р.), однак відповідач відмовився їх задовольняти у зв'язку з включенням до звіту витрат на проведення інвентаризації матеріальних цінностей мобілізаційного резерву 2 рази на рік.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 10 260, 69 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав про те, що інвентаризація матеріальних цінностей мобілізаційного резерву проводиться один раз на рік станом на 1 липня, у зв'язку з чим відповідач не має законних підстав для проведення відшкодування витрат на проведення двох інвентаризацій на рік.

З матеріалів справи вбачається, що супровідним листом № 3415/4 від 21.11.2013р. на адресу відповідача було направлено акт виконаних робіт за ІІІ квартал 2012р. на суму 8 114, 57 грн. разом з рахунком на оплату № 313 від 18.11.2013р. на суму 8 114, 57 грн., звітом про витрати на зберігання, а також підтверджуючими витрати документами.

Супровідним листом № 707/4 від 11.03.2014р. на адресу відповідача було направлено акт виконаних робіт за IV квартал 2013р. на суму 2 146, 12 разом з рахунком на оплату № 29 від 24.02.2014р. на суму 2 146, 12, звітом про витрати на зберігання, а також підтверджуючими витрати документами.

Після відмови відповідача підписувати акти виконаних робіт та повернення звітних документів із зауваженнями, позивачем було повторно супровідним листом № 1993/4 від 01.07.2014р. направлено на адресу відповідача відкориговані звітні документи, а саме за ІІІ квартал 2013р. було замінено наступні документи: акт виконаних робіт на суму 7 913, 18 грн., рахунок на оплату № 169 від 25.06.2014р. на суму 7 913, 18 грн., звіт про витрати та розрахунок заробітної плати працівників, а за IV квартал 2013р.: акт виконаних робіт на суму 2 347, 51 грн., рахунок на оплату № 170 від 25.06.2014р. на суму 2 347, 51 грн., звіт про витрати та розрахунок заробітної плати працівників.

Як вбачається з матеріалів справи та додаткових пояснень позивача, вартість інвентаризації майна мобілізаційного резерву визначено розрахунком заробітної плати працівників підприємства, що задіяні в її проведенні та складає в ІІІ кварталі 2013р. - 3 208, 37 грн., проти стягнення яких і заперечує відповідач.

Листом № 3611/04/4-14 від 19.09.2014р. відповідачем в черговий раз було повернуто позивачеві звітні документи по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за ІІІ та IV квартали 2013р. з посиланням на п. 80 Методичних рекомендацій про порядок формування, розміщення та виконання завдань (замовлень) з накопичення матеріальних цінностей у мобілізаційному резерві міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, установами та організаціями.

Так, відповідно до п. 80 Методичних рекомендації про порядок формування, розміщення та виконання завдань (замовлень) з накопичення матеріальних цінностей у мобілізаційному резерві міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, установами та організаціями, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України № 305-дск від 11.12.2001р., крім подання річних звітів (форма 12мр) підприємства щороку станом на 1 липня проводять інвентаризацію матеріальних цінностей мобілізаційного резерву щодо їх наявності, якісного стану, умов зберігання, а також відповідності меті, для якої вони призначені.

З матеріалів справи вбачається, що витрати на оплату праці членів комісії з інвентаризації матеріальних цінностей мобілізаційного резерву позивачем погоджено у І кварталі 2013р., а тому з урахуванням п. 80 вищезазначених Методичних рекомендацій витрати з проведення другої за рік інвентаризації до звіту про витрати за ІІІ квартал 2013р. позивачем було включено не правомірно.

Таким чином, на момент подання даного позову до суду заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву становила 7 052, 32 грн. (10 260, 69 грн. нарахована позивачем вартість послуг по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за ІІІ та IV квартали 2013р. - 3 208, 37 грн. вартість другої інвентаризації за рік, що не передбачено умовами договору та чинним законодавством).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2014р. позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 4013/ю, яка отримана відповідачем.

Оскільки послуги по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у ІІІ та IV кварталах 2013р. на суму 7 052, 32 грн. були належним чином надані позивачем, останнім було направлено, а відповідачем отримано рахунки на оплати, відповідач зобов'язаний згідно умов договору оплатити надані позивачем послуги.

Крім того, відповідно до п. 15 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 17.12.2012 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв» відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення Держрезерву України від виконання зобов'язань перед відповідальними зберігачами матеріальних цінностей державного резерву, оскільки відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги по зберіганню мобілізаційного резерву у ІІІ та IV кварталах 2013р. підлягають частковому задоволенню в розмірі 7 052, 32 грн., відповідно в іншій частині позову слід відмовити.

Місцевий господарський суд не звернув уваги на вказані обставини, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За обставин викладених вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Державного агентства резерву України з підстав, викладених в ній, підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. у справі № 910/793/15-г підлягає частковому скасуванню з підстав, викладених вище, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 103 ГПК України, з викладенням резолютивної частини рішення в редакції постанови Київського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 255, 70 грн. судового збору за подання позовної заяви пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а у зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача, який звільнений від сплати судового збору, з позивача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню 285, 65 грн. судового збору за подання відповідачем апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. у справі №910/793/15-г задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. у справі №910/793/15-г скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, ) на користь Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (54037, м. Миколаїв, вул. Знаменська, 4, ) 7 052, 32 грн. заборгованості та 1 255, 70 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині позову відмовити.».

3. Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (54037, м. Миколаїв, вул. Знаменська, 4, ) в дохід Державного бюджету України 285, 65 грн. судового збору за подання відповідачем апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

5. Матеріали справи № 910/793/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала