ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" червня 2015 р.Справа № 916/1870/15

За позовом: управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА СЕРВІС"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: комунального підприємства „Міжнародний аеропорт Кривий Ріг"

про розірвання договору оренди

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

від позивача: Романовський Д.С. (за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: позивач, управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА СЕРВІС", в якій просить суд розірвати договір оренди нежилого приміщення №І-17/72 від 12.08.2011р., укладений між управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА СЕРВІС"

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.05.2015р. позовну заяву (вх.№1987/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/1870/15, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача комунального підприємства „Міжнародний аеропорт Кривий Ріг" та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення повернуті на адресу суду з відміткою про вручення останньому поштової кореспонденції, відзив на позов та витребувані документи суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 09.06.2015р. не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі його представника (вх.№13175/15 від 22.05.2015р.), яка судом задоволена. Заявлені позивачем позовні вимоги підтримує, з підстав, викладених у письмових поясненнях (вх.№13176/15).

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

12 серпня 2011р. між управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА СЕРВІС" (Орендар) було укладено договір оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №І-17/72, згідно умов п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно - залізнична колія приколійного складу пально-мастильних матеріалів довжиною 750 м2 (надалі об'єкт оренди), розташований за адресою: сел. Авангард, вул. Тополина, 32 використання для проїзду залізничних цистерн до приколійного складу пально-мастильних матеріалів, балансоутримувачем якого є комунальне підприємства „Міжнародний аеропорт Кривий Ріг"

Відповідно до п.4.1. Договору за користування об'єктом оренди Орендар сплачує Балансоутримувачу орендну плату у розмірі 15% від незалежної вартості об'єкту оренди, яка відповідно до розрахунку складає 2 389,88 грн. (базова) без ПДВ. Орендна плата перераховується на поточний рахунок Балансоутримувача, щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного після сплачуваного. Балансоутримувач - комунальне підприємство в подальшому перераховує 50% коштів до міського бюджету. Балансоутримувач - бюджетна установа залишає кошти у своєму розпорядженні. При цьому її розмір за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць починаючи з місяця. Індекс інфляції визначається щомісячно Держкомстатом України. Розмір орендної плати може бути переглянуто у разі зміни методики її розрахунку та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється згідно чинного законодавства.

Цей Договір діє з 12.08.2011р. по 11.07.2014р. включно. У разі, якщо Орендодавець не попередить орендаря на протязі одного місяця після закінчення терміну дії Договору, Договір вважається продовжений на той же термін і на тих же умовах (п.п.11.1., 11.5. Договору).

На виконання умов вищенаведеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в користування нерухоме майно - залізничну колію приколійного складу пально-мастильних матеріалів довжиною 750 м2.

Відповідачем вищенаведений об'єкт оренди прийнятий в користування без зауважень, проте орендні платежі в період з червня 2014р. по грудень 2014р. не здійснені, внаслідок чого, за відповідачем утворилась заборгованість.

29 серпня 2013р. між Управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міськради (УКВМ) та комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради (КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг») було укладено угоду про відступлення права вимоги, згідно умов п.1.1. якого, УКВМ передає, а КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» приймає на себе вимоги першого та стає кредитором з усіх договорів оренди, діючих на обслуговуваній КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради території, укладених між УКВМ та орендарями нежилих приміщень (надалі - «Боржник») та діючих на час укладення цієї угоди.

Відповідно до п.2. Угоди за цією угодою КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради отримує право вимагати від Боржника належного виконання обов'язків щодо за договором оренди, укладеним між УКВМ та боржником.

Ця Угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами та діє з 29.08.2013р. по 31.07.2018р. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити угоду до закінчення терміну дії, вона вважається продовженою на той же термін і на тих же умовах, які передбачені цією угодою (п.7 Угоди).

10 грудня 2014р. КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» звернувся до відповідача з претензією №1, відповідно якої просив сплатити існуючу заборгованість з орендний платежів, проте зазначена заборгованість була останнім залишена без оплати.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позивач вважає, що безпідставна відмова відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань за вищенаведеним договором оренди в частині здійснення орендних платежів і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у якості підстави для розірвання оспорюваного договору, зазначає про грубе порушення відповідачем умов договору.

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1,4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із системного аналізу тексту, укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою оспорюваний договір є договором оренди.

Пунктом 1 ст.760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Положеннями п.1 ст.761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно п.п.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1, 3 ст.283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з ч.6 ст.283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Щодо позовної вимоги про розірвання договору суд зазначає наступне:

Умовами ст.651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Із змісту ст.653 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

За приписами ст.784 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі;

2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Наведене свідчить про те, що чинним законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін цього договору. Таке розірвання може ініціюватися як з підстав, визначених сторонами у спірному договорі, так і у випадках, визначених законом.

Як вбачається із змісту ст.188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Таким чином, за умови встановлення судом, що відповідачем орендна плата за орендоване майно не сплачена впродовж більш ніж три місяця, що в свою чергу є істотною умовою для розірвання вищенаведеного договору в судовому порядку, тому на думку суду є правомірними та обґрунтованими заявлені позивачем позовні вимоги щодо розірвання договору оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №І-17/72 від 12.08.2011р., укладений між позивачем та відповідачем, у зв'язку з чим, заявлені позовні вимоги позивача підлягають судом задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, а саме 1 218,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради - задовольнити повністю.

2. Розірвати договір оренди нежилого приміщення №І-17/72 від 12.08.2011р., укладений між управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. Радянська, 1, код ЄДРЮОФОП 25522449) та товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА СЕРВІС" (67822, Одеська обл., Овідіопольський район, с. Нова Долина, код ЄДРЮОФОП 30251215).

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА СЕРВІС" (67822, Одеська обл., Овідіопольський район, с. Нова Долина, код ЄДРЮОФОП 30251215) на користь управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. Радянська, 1, код ЄДРЮОФОП 25522449) 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. - витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України

Повний текст рішення складено 15 червня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський