ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015р. Справа №917/1585/13

За позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

про стягнення 7955245 грн. 79 коп.

Головуючий суддя: Тимошенко К.В.

Суддя: Гетя Н.Г.

Суддя: Білоусов С.М.

Представники:

від позивача: Козак Н.В.

від відповідача: Крат А.В., Остроушко О.Л.

Рішення прийняте після перерв, оголошених в засіданні суду 13.05.2015р. до 10год. 00хв. 03.06.2015р. та 03.06.2015р. до 11год. 00хв. 11.06.2015р.

Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 7955245грн. 79коп., з яких: 3402299грн. 44коп. пені, 2039542грн. 90коп. штрафу, 532853грн. 42коп. інфляційних та 1980550грн. 03коп. річних.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на несвоєчасне підписання позивачем актів приймання-передачі газу, відсутність заборгованості перед позивачем на час подання позову, часткове здійснення відповідачем розрахунків за газ на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків; на несвоєчасні розрахунки з відповідачем, та на те, що газ по вказаному у позові договору використовувався для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями і рівень тарифів на житлово-комунальні послуги не покривав затрати відповідача на виробництво теплової енергії (т.2, а.с.1-8).

12.09.2013р. та 12.05.2015р. від відповідача надійшли клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (т.1, а.с.117-121, т.3, а.с.1-12), а 10.10.2013р. та 02.06.2015р. доповнення до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (т.2, а.с.84-86, т.4, а.с.1-2), в яких відповідач просить зменшити розмір пені у випадку повного або часткового задоволення позову до однієї тисячі гривень та зменшити розмір штрафу у випадку повного або часткового задоволення позову до однієї тисячі гривень, посилаючись на збитковість виробництва теплової енергії через невідповідність рівня тарифів фактичним витратам на її виробництво, скрутне фінансове становище підприємства, значну заборгованість за спожиті електричну і теплову енергію підприємств житлово-комунальної сфери, бюджетних установ та населення, несвоєчасні розрахунки ДП «Енергоринок» з публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» за електричну енергію.

Також, 10.10.2013р. та 12.05.2015р. від відповідача надійшли клопотання про застосування позовної давності (т.2, а.с.82, т.3, а.с.145-146), в яких відповідач просить застосувати позовну давність при стягненні на користь позивача пені у сумі 3402299грн. 44коп. та штрафу у сумі 2039542грн. 90коп., посилаючись на те, що відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

В судовому засіданні відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Позивач у позові просить стягнути з відповідача 3402299грн. 44коп. пені, 2039542грн. 90коп. штрафу, 532853грн. 42коп. інфляційних та 1980550грн. 03коп. річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 29.09.2011р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем) та публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» (відповідачем) був укладений договір №2640 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач поставив протягом жовтня 2011р. - жовтня 2012р. відповідачу природний газ на суму 157109317грн. 97коп. У зв'язку з несвоєчасним здійсненням відповідачем оплати по договору позивачем нараховано пеню, штраф, інфляційні та річні.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Згідно наданої позивачем копії договору купівлі-продажу природного газу №2640 від 29.09.2011р. (далі - договір) (т.1, а.с.8-13) продавець (позивач) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу) у IV кварталі 2011р. та у 2012 р. природний газ, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Факт поставки позивачем природного газу відповідачу підтверджується наданими позивачем копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2011р., від 30.11.2011р., від 31.12.2011р., від 31.01.2012р., від 29.02.2012р., від 31.03.2012р., від 30.04.2012р., від 31.05.2012р., від 30.06.2012р., від 31.07.2012р., від 31.08.2012р., від 31.10.2012р., від 26.11.2012р. та від 27.11.2012р. (т.1, а.с.18-39), підписаних сторонами та засвідчених печатками обох сторін, і не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначає позивач, відповідач за поставлений природний газ в сумі 157109317грн. 97коп. розрахувався в повному обсязі, але розрахунки проводились з порушенням визначених договором строків.

Відповідач у наданому ним контррозрахунку (т.4, а.с.70-72) та представники відповідача в засіданні суду 03.06.2015р. підтвердили правильність дат і сум оплати, вказаних позивачем у доданому до позовної заяви розрахунку стягуваної суми.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Заперечуючи позов, відповідач, зокрема, посилається на те, що у відповідності до п. 3.4 договору, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільчого (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість, а продавець не пізніше 8 числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільчому (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Відповідач вказує, що акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами і, що позивачем в порушення вимог п. 3.4 договору не було повернуто на адресу відповідача своєчасно примірники підписаних актів приймання-передачі газу, отже у відповідача були відсутні підстави здійснювати кінцевий розрахунок по спожитому газу відповідно до п. 6.1 договору.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином сторони у договорі визначили строк оплати виходячи не з дати підписання актів приймання-передачі газу, а в залежності від періоду (місяця) поставки газу. В договорі також відсутні умови щодо звільнення відповідача від оплати отриманого газу в разі неповернення йому актів чи щодо перенесення строку оплати до дати повернення актів.

Крім цього, за умовами спірного договору акти приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, але саме відповідач, як покупець, зобов'язується скласти та надати продавцеві акти приймання-передачі, в яких зазначити фактичні обсяги використаного природного газу. Враховуючи той факт, що саме відповідач є покупцем за договором, що саме відповідач складає акти приймання-передачі газу і що відповідач не оспорює належне виконання позивачем зобов'язань щодо поставки газу, непідписання актів приймання-передачі вже фактично поставленого позивачем і використаного відповідачем газу жодним чином не перешкоджало відповідачу провести розрахунок за обсяг природного газу, який ним не оспорюється. Отже, відповідач, який щомісячно самостійно визначає обсяг спожитого ним газу, мав оплатити визначені ним обсяги газу. За наявності розбіжностей щодо обсягів поставки газу, сторони не позбавлені права провести коригування та усунення розбіжностей. Виходячи з викладеного відсутність підписаного акту приймання-передачі не перешкоджало відповідачу оплатити отриманий ним газ у визначений договором строк.

Таким чином, посилання відповідача на неможливість проведення відповідачем платежів до отримання актів є необґрунтованим.

Такі висновки також відповідають правовим позиціям Вищого господарського суду України, викладеним у постановах від 31.03.2015р. у справі №912/3439/14, від 13.11.2014р. у справі № 924/943/14, від 11.07.2013р. у справі №5021/1407/12, від 10.04.2014р. у справі №5021/1407/12. Дані постанови оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Визначені сторонами умови договору не пов'язують обов'язок відповідача оплатити газ і строк оплати відповідачем газу з визначеними у листах позивача нормативами відрахувань. Крім того, відповідач не навів та не надав доказів заниження позивачем таких нормативів, не навів та не надав доказів встановлення таких нормативів для розрахунків за газ по вказаному у позові договору, а також не навів та не надав доказів неможливості використання відповідачем для оплати газу по даному договору тієї частини коштів, яка з рахунку із спеціальним режимом використання зараховується на рахунок відповідача згідно вказаних позивачем нормативів.

З врахуванням викладеного посилання відповідача на те, що встановлені позивачем відрахування не повністю сплачували вартість газу не може бути враховане.

Відповідач, заперечуючи позов, посилається також на те, що частина сум, на які позивачем нараховані стягувані за позовом річні, штраф, пеня та інфляційні, були сплачені відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та договорів про організацію взаєморозрахунків.

Згідно наданих відповідачем доказів, Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Головне фінансове управління в Полтавській області, публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписали спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2784/Н за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 21.11.2011р. (т.4, а.с.20-22), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2899/Н за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 09.12.2011р. (т.4, а.с.25-27), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1891 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 15.06.2012р. (т.2, а.с.9-11), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2059 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 10.07.2012р. (т.2, а.с14-16), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2296 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 10.08.2012р. (т.2, а.с.19-21), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2498 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 10.09.2012р. (т.2, а.с.24-26), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2674 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 08.10.2012р. (т.2, а.с29-31), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2824 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 08.11.2012р. (т.2, а.с.34-36), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України віл 11.01.2005р. №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Так, згідно п. 2.5 розділу 2 спільного протокольного рішення №2824 від 08.11.1012р. (т.2, а.с.34-36) відповідач (сторона №3) перераховує позивачу (стороні останній) кошти в сумі 1468029грн. 69коп. за природний газ 2012р. по договору від 29.09.2011р. №2640.

В розділі 3 вказаного спільного протокольного рішення визначено, що сторони зобов'язуються перерахувати кошти наступній стороні, а остання сторона - до загального фонду Державного бюджету країни не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього спільного протокольного рішення; а в розділі 4 цього спільного протокольного рішення зазначено, що сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами) та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009р. №55/57/43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №342/16358, і невиконання своїх зобов"язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства України.

Аналогічні умови містяться і в розділах 2, 3, 4 вказаних вище інших спільних протокольних рішень.

Цивільним кодексом України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст. 202). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст.203).

З врахуванням змісту вказаних вище спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами).

Крім того, між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавській області, Головним управлінням житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, Головним фінансовим управлінням Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" та публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладені договір про організацію взаєморозрахунків №278/517 від 28.11.2012р. (далі - договір №278/517) (копія договору - т.1, а.с.109-122) та договір про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування №988/517з від 12.12.2012р. (далі - договір №988/517з) (копія договору - т.1, а.с.124-127), якими передбачена сплата відповідачем 1943622грн. 00коп. та 80816399грн. 96коп. відповідно, для погашення заборгованості за природний газ 2012 р. згідно з договором від 29.09.2011р. №2640.

За вказаними договорами та спільними протокольними рішеннями відповідач перерахував позивачу 1553348грн.24коп, 1936107грн. 80коп., 7724804грн. 27коп., 3749817грн. 11коп.,1298734грн. 67коп., 1241637грн. 43коп., 1285190грн. 05коп., 1333126грн. 10коп., 1468029грн. 69коп., 1943622грн. 00коп., 80816399грн. 96коп., що підтверджується наданими відповідачем копіями платіжних доручень № 1 від 25.11.2011р. (т.4, а.с.24), № 1 від 14.12.2011р. (т.4, а.с.29), № 1 від 25.06.2012р. та № 2 від 25.06.2012р. (т.2, а.с.12), № 1 від 18.07.2012р. (т.2, а.с.18), № 1 від 16.08.2012р. (т.2, а.с.23), № 1 від 18.09.2012р. (т.2, а.с.28), № 1 від 15.10.2012р. (т.2, а.с.33), № 1 від 05.12.2012р. (т.3, а.с.86), № 2 від 20.12.2012р. (т.3, а.с.52), № 1 від 20.12.2012р. (т.3, а.с.57) та позивачем у документі позивача з назвою "Операции по Договору "2640" (т.1, а.с.51).

Позивач на виконання п. 2 ухвали суду від 15.04.2015р. та його представники в засіданні суду не повідомили суду, які із зазначених в розрахунку стягуваної суми платежі за газ проведені відповідно до договорів (правочинів) про організацію взаєморозрахунків, а які за межами таких договорів.

Виходячи з матеріалів справи та контррозрахунку відповідача, який позивачем не спростований, частина зазначених у розрахунку позивача сум, на які позивачем нараховані стягувані за позовом річні, пеня, штраф та інфляційні сплачені відповідно до спільних протокольних рішень та договорів про організацію взаєморозрахунків.

Так, за газ, поставлений позивачем у лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, серпні та вересні 2012р. розрахунки відповідачем в повному обсязі проведені відповідно до спільних протокольних рішень та договорів про організацію взаєморозрахунків.

Згідно статті 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Верховний Суд України в постановах від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012, зазначив, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та для стягнення неустойки (штрафу, пені) не було.

Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та застосування неустойки (пені, штрафу), передбачених договором купівлі-продажу природного газу, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

З врахуванням висновків Верховного Суду України та ст. 11128 ГПК України позов в частині стягнення штрафу, пені, річних та інфляційних, нарахованих на суми, сплачені відповідно до спільних протокольних рішень та договорів про організацію взаєморозрахунків задоволенню не підлягає.

Отже, позов в частині стягнення пені, штрафу, річних та інфляційних, нарахованих позивачем за несвоєчасну оплату відповідачем газу, поставленого йому в лютому - вересні 2012р. задоволенню не підлягає.

Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені, штрафу, інфляційних та річних, нарахованих позивачем на суми, сплачені згідно спільних протокольних рішень та договорів по організацію взаєморозрахунків за газ, поставлений у грудні 2011р., у січні 2012 р. та в жовтні 2012р.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За газ, поставлений у жовтні та листопаді 2011р., оплата газу проведена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків і з порушенням встановленого п. 6.1 договору строку, а тому вимога позивача про стягнення річних в сумі 1715грн. 60 коп. та інфляційних в сумі 2957грн. 07коп. за несвоєчасну оплату газу, поставленого у жовтні 2011р., а також вимога про стягнення річних в сумі 32978грн. 96коп. та інфляційних в сумі 39949грн. 66коп. за несвоєчасну оплату газу, поставленого в листопаді 2011р. обгрунтована і підлягає задоволенню.

За газ, поставлений у грудні 2011р., розрахунки відповідачем частково проведені поза межами спільних протокольних рішень і договорів про організацію взаєморозрахунків, а саме в частині сплати 12347513грн. 67коп. - 27.06.2012р. та 10810грн. 06коп. - 18.07.2012р. На ці суми відповідачем правомірно нараховані річні в сумі 104409грн. 32коп., отже в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню.

Оскільки вказана вище сума - 12347513грн. 67коп. - за газ поставлений у грудні 2011р. підлягала сплаті до 14.01.2012р., а фактично сплачена 27.04.2012р., вимога позивача про стягнення інфляційних в сумі 86630грн. 30коп. також обґрунтована і підлягає задоволенню.

Вказана вище сума - 10810грн. 06коп. - за газ, поставлений у грудні 2011р. підлягала сплаті до 14.01.2012р., а фактично сплачена 18.07.2012р.

Виходячи з пояснень представника позивача від 03.06.2015р. (т.4, а.с.86), позивачем нарахування інфляційних втрат за газ, поставлений у грудні 2011р., здійснено за січень-березень 2012р. Фактично оплата 10810грн. 06коп. прострочена з січня 2012р. по липень 2012р. За вказаний період (січень-липень 2012р.) мала місце дефляція.

Як зазначалось вище, згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Отже розрахунок суми інфляції лише за окремі місяці періоду прострочки суперечить статті 625 ЦК України.

Викладене підтверджується і постановою пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14, в якій Вищий господарський суд України роз'яснив, що в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, позивач безпідставно нараховує інфляційні за несвоєчасну сплату 10810грн. 06коп.

В цій частині вимога позивача необгрунтована і задоволенню не підлягає.

Позивач також просить стягнути пеню в сумі 48грн. 73коп. за період з 04.07.2012р. по 14.07.2012р. за прострочку оплати 10810грн. 06коп. за газ, поставлений у грудні 2011р.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Отже, вимога про стягнення пені правомірна, але вимога про стягнення цієї суми пені заявлена після спливу позовної давності.

Згідно ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256); до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначалося вище, відповідач просить застосувати позовну давність (т.2, а.с.82, т.3, а.с.145-146).

Оскільки пеня підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо.

Позовна давність за вимогою про стягнення пені за період з 04.07.2012р. по 14.07.2012р. спливла відповідно з 04.07.2013р. по 14.07.2013р.

Позов подано 29.07.2013р. після спливу позовної давності, з врахуванням чого позов в частині стягнення вказаної пені в сумі 48грн. 73коп. задоволенню не підлягає.

За газ, поставлений у січні 2012р., поза межами спільних протокольних рішень і договорів про організацію взаєморозрахунків відповідачем сплачено: 18.07.2012р. - 3189189грн. 94коп., 13.08.2012р. - 2150000грн. 00коп., 17.08.2012р. - 1230834грн. 77коп., 17.09.2012р. - 2625390грн. 35коп., 18.10.2012р. - 3060000грн. 00коп.

На ці суми відповідачем правомірно нараховані річні в сумі 136808грн. 84коп. за період починаючи з вказаної позивачем у розрахунку дати - 15.02.2012р. і до дня сплати кожної вказаної суми. В цій частині вимога про стягнення річних обгрунтована і підлягає задоволенню.

Вимога про стягнення пені за прострочку оплати цих сум правомірна, але щодо частини пені позов заявлено після спливу позовної давності.

Позивач просить стягнути пеню за прострочку оплати поставленого в січні 2012р. газу за період з 04.07.2012р. по 14.08.2012р. (з врахуванням визначеного ч.6 ст. 232 ГК України строку).

Оскільки пеня підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо.

Позов подано 29.07.2013р. (т.1, а.с.87). Таким чином, за період до 29.07.2012р. позивачем пропущена позовна давність.

З врахуванням цього вимога про стягнення пені за прострочку оплати газу, поставленого в січні 2012р., може бути задоволена лише в сумі 61404грн. 02коп.

Позивач також просить стягнути за несвоєчасну оплату поставленого в січні 2012 р. газу інфляційні в сумі 118342грн. 96коп., нарахованих за лютий-березень 2012р.

Сплата зазначених вище поза межами спільних протокольних рішень і договорів про організацію взаєморозрахунків сум, а саме: 18.07.2012р. - 3189189грн. 94коп., 13.08.2012р. - 2150000грн. 00коп., 17.08.2012р. - 1230834грн. 77коп., 17.09.2012р. - 2625390грн. 35коп., 18.10.2012р. - 3060000грн. 00коп. прострочена відповідно з лютого по липень 2012р., з лютого по серпень 2012р., з лютого по вересень 2012р. та з лютого по жовтень 2012р. За вказані вище періоди мала місце дефляція. Як зазначалось вище, згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Отже розрахунок суми інфляції лише за окремі місяці періоду прострочки суперечить статті 625 ЦК України.

Таким чином, вимога про стягнення інфляційних за прострочку оплати газу, поставленого в січні 2012р., нарахованих позивачем на суми, сплачені поза межами спільних протокольних рішень та договорів про організацію необгрунтована і задоволенню не підлягає.

В частині сум пені, річних та інфляційних, нарахованих за прострочку оплати газу, поставленого в січні 2012р., на суми, сплачені згідно правочинів про організацію взаєморозрахунків, позов, як зазначалось вище, задоволенню не підлягає з врахуванням наведених вище доводів і практики Верховного Суду України та статті 11128 ГПК України.

За газ, поставлений у жовтні 2012р., позивач просить стягнути з відповідача 165722грн. 08коп. пені, 33144грн. 42коп. річних, 762943грн. 81коп. штрафу та 21798грн. 39коп. інфляційних.

Як зазначалося вище, згідно п. 7.2 договору у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже вимога про стягнення пені, річних, штрафу та інфляційних правомірна, але 10857284грн. 64коп. із належної до сплати суми за газ, поставлений у жовтні 2012р. сплачено відповідачем по договору про організацію взаєморозрахунків, отже з врахуванням наведених вище доводів і практики Верховного суду України та статті 11128 ГПК України вимога про стягнення пені, річних, штрафу та інфляційних за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань з оплати поставленого позивачем у жовтні 2012р. газу підлягає задоволенню частково, в частині річних в сумі 213грн. 58коп., інфляційних в сумі 83грн. 83коп., штрафу в сумі 2933грн. 89коп. та пені в сумі 1065грн. 00коп., нарахованих позивачем на суму 41912грн. 71коп., яка відповідачем сплачена поза межами договору про організацію взаєморозрахунків.

В решті суми річних, інфляційних, штрафу та пені за несвоєчасну оплату газу, поставленого в жовтні 2012р. позов задоволенню не підлягає.

Як зазначалось вище, відповідач просить зменшити розмір пені у випадку повного або часткового задоволення позову до однієї тисячі гривень та зменшити розмір штрафу у випадку повного або часткового задоволення позову до однієї тисячі гривень, посилаючись на збитковість, скрутне фінансове становище підприємства, значну дебіторську заборгованість перед публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" за спожиту та вироблену електричну і теплову енергію підприємств житлово-комунальної сфери, бюджетних установ, населення і інших споживачів, часткове проведення розрахунків за газ згідно договорів про організацію взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах, а також на те, що позивач не скористався своїм правом на припинення чи обмеження поставки газу.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вищий господарський суд України в п. 3.17.4. постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначив, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Посилаючись на збитковість, скрутне фінансове становище підприємства і на те, що через значну дебіторську заборгованість перед публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" за спожиту та вироблену електричну і теплову енергію підприємств житлово-комунальної сфери, бюджетних установ, населення і інших споживачів публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго» не змогло своєчасно розрахуватися за природний газ, отриманий від позивача, відповідач не надав доказів що саме зазначені у клопотанні обставини спричинили несвоєчасну оплату; з врахуванням того, що згідно пункту 1.1 договору № 2640 газ поставлявся відповідачу для виробництва теплової енергії для населення та релігійних організацій відповідач не надав доказів наявності заборгованості населення та релігійних організацій і неможливості її стягнення і т.д.

Відповідач також не обгрунтував, що зазначені ним у клопотанні обставини є винятковими випадками, зокрема, з врахуванням економічної ситуації в Україні. Матеріалами справи наявність виняткових випадків не підтверджена.

Відповідно до статей 42, 44 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Виходячи з викладеного клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій необгрунтоване і задоволенню не підлягає.

(По даному питанню судом врахована практика Вищого господарського суду України, зокрема, постанови Вищого господарського суду України від 15.08.2013р. у справі №921/186/13-г, від 25.07.2013р. у справі № 904/1610/13-г, від 06.06.2013р. у справі №5023/4891/12, від 25.04.2013р. у справі №5023/5210/12, від 11.04.2013р. у справі №5023/5038/12, від 14.03.2013р. у справі №5010/1076/2012-2/56, від 13.12.2012р. у справі №10/5026/1270/2012).

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, м.Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ідентифікаційний код 00131819, п/р 5071 в ПРУ КБ "Приватбанк", МФО 331401) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,6, ідентифікаційний код 20077720, п/р № 1 в ГОУ АТ "Ощадбанк", МФО 300465) 62469грн. 02коп. пені, 2933грн. 89коп. штрафу, 129620грн. 86коп. інфляційних, 338657грн. 85коп. річних, 4616грн. 82коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий суддя Тимошенко К.В.

Суддя Гетя Н.Г.

Суддя Білоусов С.М.

Повне рішення складено 16.06.2015р.