ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Справа № 916/3815/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015
у справі№ 916/3815/14
господарського судуОдеської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго"
доМалого підприємства "КВИ"
простягнення 8174,65 грн
за участю представників:

позивача: Шаманська К.І., дов. від 02.02.2015;

відповідача: Саєвська О.П., дов. від 14.03.2014;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.12.2014 у справі №916/3815/14 (суддя Лічман Л.В.) позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Лисенко В.А., судді - Ліпчанська Н.В., Ярош А.І.) рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2014 у справі №916/3815/14 скасовано в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат та в цій частині прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2014 у справі №916/3815/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Разом з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України надійшло клопотання ПАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Господарському суду Одеської області, яке за результатами розгляду було задоволено.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржуване судове рішення.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Споживач) 09.02.2009 укладений договір на постачання електричної енергії № 3722, за умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п.2.3.3 договору, Споживач зобов'язався оплачувати Постачальнику електричної енергії вартість спожитої електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

У відповідності до п. 10.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 (зі змінами), споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема, оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

На засіданні комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією 12.09.2013 прийняті рішення про нарахування недоврахованої позивачем електричної енергії на загальну суму 15874,32 з ПДВ (протоколи № 5-0, 9-0, 46). Протоколи засідання комісії та рахунки - фактури отримані споживачем 12 вересня 2013 року.

Пунктом 6.42 вищезазначених Правил визначено, що на підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Комісія з розгляду актів порушень створюється постачальником електричної енергії (електропередавальною організацією) і має складатися не менше ніж з трьох уповноважених представників постачальника електричної енергії.

Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачу. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків.

Споживач має право оскаржити рішення комісії в суді. У разі звернення до суду впродовж 10 робочих днів з дня вручення протоколу споживачу останній має право не оплачувати виставлені рахунки до вирішення спірних питань у судовому порядку.

Зазначені протоколи, а також рахунки на оплату 15874,32 грн вартості недоврахованої електричної енергії відповідачем отримано 12.09.2013. Однак рахунки були сплачені лише 27.10.2014 та 28.10.2014.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 25.11.2013 у справі № 916/2810/13, яке набрало законної сили 26.12.2013, у позові МП "КВИ" до ПАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" про скасування рішень комісії з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформлених протоколами від 12.09.2013 № 5-0, 9-0 та 46 відмовлено.

В п.7 додатку № 5 до договору "Порядок розрахунків" зазначено, що у разі несвоєчасної оплати, обумовлених даним порядком платежів, Постачальник електричної енергії проводить Споживачу нарахування пені, а сума боргу повинна бути сплачена з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних.

За внесення платежів, передбачених п.п.2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком "Порядок розрахунків", Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії пеню у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати…(п. 4.2.1 договору).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 495,38 грн 3% річних, 2905,01 грн інфляційних нарахувань, 1028,82 грн пені та 3745,44 грн збитків у вигляді витрат, понесених у зв'язку з проведенням експертного дослідження у справі № 916/2810/13 Господарського суду Одеської області.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з положень ЦК України, ГК України, Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 (зі змінами) та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач прострочив сплату рахунків.

Здійснюючи перегляд рішення в апеляційному порядку, суд, керуючись нормами ЦК України, ГК України та зважаючи на положення Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 (зі змінами) вирішив, що позовні вимоги в частині стягнення 495,38 грн 3% річних, 2905,01 грн інфляційних нарахувань, 1028,82 грн пені задоволенню не підлягають. При цьому, суд виходив з наступного.

У відповідності до ч. 2 п. 6.43 Правил користування електричною енергією, споживач має оплатити розрахункові документи за недовраховану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка.

Позивач листом від 15.10.2014 звернувся до відповідача, в якому попередив про припинення з 27.10.2014 постачання електроенергії в разі не сплати рахунків на загальну суму 15874,32 грн. Відповідач рахунки сплатив 27.10.2014 та 28.10.2014 (зазначена обставина була також встановлена судом першої інстанції).

З огляду на зазначений лист позивача від 15.10.2014, вимоги ч. 2 п. 6.43, п. 6.42 Правил користування електричною енергією, а також дати оплати рахунків (27.10.2014 та 28.10.2014), апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування відповідачу до сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Втім, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що зміст ч. 2 п. 6.43 Правил користування електричною енергією конкретизує момент та документ, з яким пов'язаний обов'язок споживача оплатити розрахункові документи за недовраховану електричну енергію, а саме - протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка, а не від дня отримання споживачем будь-яких листів, зокрема, попереджень від постачальника електричної енергії.

Як зазначалось вище, Пунктом 6.42 зазначених Правил визначено, що споживач має право оскаржити рішення комісії в суді. У разі звернення до суду впродовж 10 робочих днів з дня вручення протоколу споживачу останній має право не оплачувати виставлені рахунки до вирішення спірних питань у судовому порядку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рахунки відповідачем було отримано 12.09.2013 і судовим рішенням у справі № 916/2810/13 в позові про скасування рішень комісії з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформлених протоколами від 12.09.2013 № 5-0, 9-0 та 46 відмовлено, що свідчить про вирішення питання в судовому порядку щодо чинності зазначених актів, а тому у відповідача відпали підстави для не оплати спірних рахунків, що місцевим господарським судом було з'ясовано.

Оскільки, враховуючи рішення у справі № 916/2810/13 Господарського суду Одеської області, ПАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" правомірно застосовано до МП "КВИ" оперативно-господарські санкції за допущене останнім порушення Правил користування електричною енергією шляхом прийняття відповідних рішень, то нарахування позивачем до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені з урахуванням періоду, визначеного ч. 2 п. 6.43 Правил (оплата має бути здійснена протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка) є обґрунтованим, що вірно визначено судом першої інстанції.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

В силу ст. 626, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача пені, суд першої інстанції, врахувавши положення пункту 4.2.1 договору, а також період її нарахування (з 13.10.2013 по 12.04.2014), визначений позивачем, взявши до уваги норми ст. 546, 549 ЦК України, обґрунтовано задовольнив вимогу.

Відносно вимоги про стягнення з відповідача 3745,44 грн витрат, понесених у зв'язку з проведенням експертного дослідження у справі № 916/2810/13 Господарського суду Одеської області, то як місцевий господарський суд так і суд апеляційної інстанції дійшли висновку про задоволення даної вимоги та наявність підстав для стягнення заявленої суми на користь позивача.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 1117 ГПК України).

З урахуванням наведених правових положень та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі заслуговують на увагу.

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому постанова апеляційного господарського суду у даній справі підлягає частковому скасуванню.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 у справі №916/3815/14 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 1028,82 грн, 3% річних в сумі 495,38 грн та інфляційних втрат в сумі 2905,01 грн.

У цій частині рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2014 у справі №916/3815/14 залишити в силі.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 у справі №916/3815/14 залишити без змін.

Стягнути з Малого підприємства "КВИ" на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" 913,50 грн відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з оплатою касаційної скарги судовим збором.

Видачу наказу доручити Господарському суду Одеської області.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

Судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР