КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа№ 910/3259/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Дмитренко Н.В. - дов. б/н від 26.11.2014 р.

від відповідача Гребеннюкової Ю.С. - дов. №220/319/д від 18.05.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення господарського суду міста Києва

від 16.03.2015 р. (суддя Васильченко Т.В.)

у справі №910/3259/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром»

(далі - ТОВ «Таланлегпром»)

до Міністерства оборони України

про стягнення 16 263,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. у справі №910/3259/15-г позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Міністерства оборони України на користь ТОВ «Таланлегпром» 16 263,00 грн. основного боргу та 1 827,00 грн. судового збору

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що судом порушено норми матеріального права. За твердженнями апелянта, сума, яку суд стягнув на користь позивача, не була зареєстрована в органах Державної казначейської служби України як бюджетне зобов'язання, оскільки в супереч вимогам Бюджетного кодексу України документи на підтвердження постачання товару надіслано Міністерству оборони України після закінчення 2011 бюджетного року. Оскільки позивачем порушено порядок надання документів на оплату послуг, у Міністерства оборони України відсутні підстави для реєстрації зобов'язань тощо.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу №910/3259/15-г за апеляційною скаргою Міністерства оборони України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 19.05.2015 року.

В зв'язку з перебуванням головуючого судді Дикунської С.Я. на лікарняному, судове засідання 19.05.2015 р. не відбулося.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р., у зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці,а судді Коршун Н.М. на лікарняному, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. розгляд справи №910/3259/15-г призначено на 16.06.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р., враховуючи вихід судді Алданової С.О. з відпустки, а судді Коршун Н.М. з лікарняного, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р. апеляційну скаргу ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судове засідання 16.06.2015 р. з'явилися представники сторін, представник відповідача (апелянта) доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати за наведених в скарзі підстав та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Таланлегпром» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 16 263,00 грн. боргу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання умов договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/11/10 від 29.09.2011 р. (далі - Договір) позивачем поставлено відповідачу визначений договором товар, втім відповідач, в порушення умов Договору, своїх зобов'язань по оплаті поставленого товару належним чином не виконав,тому у нього виникла заборгованість на згадану суму тощо.

Суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог й прийняв рішення про задоволення позову.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд встановив, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу узгоджений товар на загальну суму 16 263,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №T-ROM02591 від 21.12.2011 р., актом приймального контролю якості №1 від 21.12.2011 р. та повідомленням №283 від 26.12.2011 р. форми №280, які підписано уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплено печатками. Відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором щодо оплати поставленого товару, такої оплати не здійснив, чим створив заборгованість на суму 16 263,00 грн., яку і стягнуто судом тощо.

Як встановлено матеріалами справи, 29.09.2011 р. між Міністерством оборони України (замовником) та ТОВ «Таланлегпром» (постачальником) укладено Договір, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався в 2011 році поставити Міністерству оборони України товар, взуття, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни) і виключно за цінами згідно положень Договору.

За умовами п. 1.2 Договору ціна товару, передбаченого до поставки за Договором, його номенклатура, характер, технічні та якісні характеристики, а також конструктивні, технологічні, експлуатаційні та інші вимоги до товару, строки (терміни) виконання договору, визначаються специфікаціями.

Так, специфікацією №1 сторони узгодили поставку черевик хромових з високими берцями (тип Б) литтєвого методу кріплення в кількості 50 пар загальною вартістю 16 263,00 грн. з ПДВ.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2011 р., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець на підставі ч. 1 ст. 692 ЦК України зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого строку оплати товару.

Договором (п.п. 4.1, 4.2) встановлено, що розрахунки за фактично поставлений товар проводяться щомісячно протягом 30 банківських днів з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на відвантажений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розкладом, то про це зазначається у рахунку-фактурі), з додаванням: акту приймального контролю якості товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару; видаткової накладної постачальника; повідомлення форми №280.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу узгоджений товар на загальну суму 16 263,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №T-ROM02591 від 21.12.2011 р., актом приймального контролю якості №1 від 21.12.2011 р. та повідомленням №283 від 26.12.2011 р. форми №280, які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками.

Судом першої інстанції встановлено й апелянтом не спростовано, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та домовленостей між сторонами, не виконав взятих на себе зобов'язань з оплати поставленого товару та не здійснив оплати його в повній мірі, тому заборгував позивачу 16 263,00 грн., при цьому факту поставки товару не заперечував.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем за поставлений товар на підставі видаткової накладної №T-ROM02591 від 21.12.2011 р. на суму 16 263,00 грн. є підтвердженим матеріалами справи та не спростованим відповідачем.

Зобов'язанням на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України, ст. 193 ГК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на наведені положення закону та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір цього боргу відповідає фактичним обставинам справи, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимога позивача про стягнення 16 263,00 грн. боргу за поставлений товар є обґрунтованою й відповідно підлягає задоволенню.

Посилання апелянта на відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати поставленого товару.

На підставі ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Міністерство оборони України як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за Договором і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі й органів Державної казначейської служби України.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк (ст. 612 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 617 ЦК України).

На підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. у справі №910/3259/15-г - без змін.

Матеріали справи №910/3259/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун