КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/2034/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Кулинич А.В. - старший прокурор Прокуратури Києво-Святошинського району посвідчення № 026554 від 28.05.2014;

від позивача: Нагорна А.В. - представник, дов. №01-22/6-98 від 17.01.2015;

від відповідача: Мухін М.М. - представник, дов. № 3-131100/9777 від 15.05.2015;

Кирич С.О. - представник, дов. № 3-131100/10864 від 28.05.2015;

Луцький М.І. - представник, дов. № 3-131100/10678 від 28.05.2015;

Дмитраш О.З. - представник, дов. № 3-191100/7210 від 21.04.2015;

Пастух О.М. - представник, дов. № 3-131100/11522 від 08.06.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2015

у справі № 910/2034/15-г (суддя Нечай О.В.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

за участю Бориспільської міжрайонної прокуратури

про стягнення 170 697 523,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі № 910/2034/15-г позов задоволено, підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", з рахунку Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" № 0101 АТ "Банк "Фінанси та Кредит" у м.Києві код банку 300131 кошти в розмірі 161 798 600,00 грн.; підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" пеня у розмірі 8 898 923,00 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 73 080,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що відповідач безпідставно відхилив виконання платіжного доручення позивача № 6 від 25.12.2014, чим порушив умови договорів від 21.10.2014 про розрахунково-касове обслуговування та договір обслуговування банківського рахунку системою FC BUSINESS, чинне законодавство України, яке регулює правовідносини, що склались між сторонами та права позивача; твердження відповідача щодо закінчення строку для пред'явлення платіжного доручення № 6 до виконання, спростовується приписами чинного законодавства України, зокрема, п.3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті; судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що позивачем вірно розраховано розмір пені.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі № 910/2034/15-г скасувати повністю з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник, посилаючись на норми ч.1 ст.1089, ч.1 ст.1090 ЦК України, п.1.30 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", п.3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, вказує на те, що грошові кошти об'єктивно не можуть бути перераховані за платіжним дорученням, строк виконання якого закінчився; також скаржник стверджує, що на теперішній час платіжне доручення, зазначене в позовній заяві та рішенні господарського суду першої інстанції, на виконанні у відповідача не перебуває, посилаючись на те, що фотокопія екрану монітора не може бути належним доказом наявності або відсутності того чи іншого факту.

Як зазначає скаржник, враховуючи специфіку та складність доказування наявності або відсутності електронних процесів, які пов'язані з роботою комп'ютерної техніки та комп'ютерного програмного забезпечення, для отримання доказів, що мають суттєве значення для вирішення спору в цій справі, необхідні спеціальні знання експерта, однак, господарським судом було необґрунтовано відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про призначення судової експертизи комп'ютерної техніки і програмних продуктів.

Посилаючись на положення ч.2 ст.58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", скаржник зазначає про накладення арештів на грошові кошти, які належать відповідачу.

Скаржник вказує про прийняття заяви позивача про зміну позовних вимог від 25.03.2015 № 35-22/1-201, підписаної неналежно уповноваженою особою та з порушенням норм процесуального права, оскільки ГПК України не передбачено подання позивачем такого процесуального документу, як заява про зміну позовних вимог, у заяві одночасно змінено і предмет і підставу позову, що відповідно до ст.22 ГПК України не допускається; по суті позивач намагався заявити інший позов з новими вимогами, що ґрунтуються на нових обставинах, які виникли вже після подання первісного позову.

Скаржник стверджує про те, що незадоволенням усного клопотання у судовому засіданні 01.04.2015 про відкладення розгляду справи, порушено принцип змагальності в судовому процесі.

Як зазначає скаржник, судом першої інстанції належним чином не досліджені обставини належного виконання відповідачем договору на розрахунково-касове обслуговування, з урахуванням внесення 17.12.2014 змін до п.1 договору; також скаржник зазначає про перебування відповідача під впливом об'єктивно обумовлених негативних макроекономічних факторів, які необхідно враховувати з метою всебічного повного дослідження обставин справи та посилається на п.3 ч.1 ст.83 ГПК України.

Скаржник зазначає про те, що висновки суду першої інстанції щодо стягнення пені не відповідають обставинам справи та змісту заявлених позовних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що відповідач повинен був виконати платіжне доручення № 6 - 25.12.2014, на крайній випадок, в строк до 26.12.2014, але таке зобов'язання не виконано і на даний час; що на момент подачі позовної заяви в системі клієнт-банк зазначався статус документа: "На виконанні", а станом на 19.03.2015 значиться статус: "Відхилений"; що неодноразові письмові звернення позивача до відповідача свідчать про те, що відповідачу було відомо про наявність доручення № 6 від 25.12.2014; що негативні економічні умови зачепили не лише банківську систему а й господарські підприємства взагалі, невиконання відповідачем платіжного доручення № 6 від 25.12.2014 значно ускладнює виконання позивачем своїх договірних зобов'язань, ведення своєї господарської діяльності; що заявою про зміну предмету позову від 25.03.2015 № 35-22/1-201 не вносились зміни до підстави його подання.

Скаржником подані клопотання від 10.06.2015 про проведення судової експертизи комп'ютерної техніки і програмних продуктів, із наведенням переліку питань, які, на думку скаржника, належить винести на вирішення експертної установи, та клопотання про залучення до участі у справі № 910/2034/15-г Міністерства інфраструктури України як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Колегія суддів, розглянувши подані клопотання, враховуючи наявні матеріали справи № 910/2034/15-г, керуючись ст.ст.27, 32 - 34, 36, 41- 43 ГПК України, враховуючи положення Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22.05.2003 № 851-1У із змінами і доповненнями, дійшла висновку про відсутність доказів того, що рішення господарського суду у справі № 910/2034/15-г може вплинути на права і обов'язки Міністерства інфраструктури України; що оскільки електронні документи можуть бути пред'явлені у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії, то такі документи є письмовим доказом, поряд із іншими письмовими документами відповідно до ст.36 ГПК України, а скаржником не обґрунтовано неможливість надати оцінку інформації, наявній у копії електронних документів, відтак не обґрунтовано наявність потреби у спеціальних знаннях, - дійшла висновку про те, що клопотання не відповідають вимогам ст.ст.27, 41 ГПК України, тому залишаються без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши прокурора, представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до суду першої інстанції позовну заяву, у якій просив зобов'язати відповідача виконати умови договору від 21.10.2014 № 038-14/АН - списати грошові кошти за платіжним дорученням від 25.12.2014 № 6 у сумі 161 798 600,00 грн. з рахунку позивача № 0101 АТ "Банк "Фінанси та Кредит" у м. Києві, код банку 300131 і виконати платіж на рахунок позивача № 34648 АТ "Укрексімбанк" у м. Києві код банку 380333 за призначенням: перерахування коштів на поточний рахунок без ПДВ; стягнути з відповідача на користь позивача пеню за порушення строків виконання платіжного доручення у розмірі 3 235 972,00 грн. та судові витрати в сумі 67 764,44 грн.

24.02.2015 позивачем до суду першої інстанції подана заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив у частині позовних вимог про стягнення пені, стягнути пеню у розмірі 8 898 923,00 грн.; судові витрати в сумі 73 080,00 грн.

25.03.2015 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про зміну позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" з рахунку Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" рахунок № 0101 АТ "Банк "Фінанси та Кредит" у м. Києві код банку 300131 - 161 798 600,00 грн. за невиконання умов договору від 21.10.2014 № 038-14/АН - списання грошових коштів за платіжним дорученням від 25.12.2014 № 6 у сумі 161 798 600,00 грн. на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рахунок № 4648 АТ "Укрексімбанк" у м.Києві код банку 280333 за призначенням: перерахування коштів на поточний рахунок без ПДВ; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" пеню за порушення строків виконання платіжного доручення у розмірі 8 898 923,00 грн., судові витрати в сумі 73 080,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.10.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір № 038-14/АН на розрахунково-касове обслуговування, згідно із п.п.1.1, 1.2 якого відповідач, за договором банк, відкриває позивачу, за договором клієнту, поточний рахунок у національній валюті № 0101 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а позивач зобов'язується оплачувати послуги відповідача відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором.

Згідно із п.п.2.1, 2.2 договору № 038-14/АН відповідач здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами; списання банком грошових коштів з рахунків здійснюється за дорученням позивача або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

В п.п.3.2.1 договору № 038-14/АН передбачено, що позивач має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до п.3.3.3 договору № 038-14/АН відповідач зобов'язався здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений внутрішніми документами банка робочий час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

21.10.2014 сторонами укладено додатковий договір № 1 до договору № 038-14/АН, а 17.12.2014 укладено договір про внесення змін до договору № 038-14/АН.

Також, 04.12.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір № 001 обслуговування банківського рахунку системою FC BUSINESS, згідно із п.1.1 якого відповідач підключає позивача до системи FC BUSINESS для здійснення останнім дистанційного обслуговування своїх рахунків, відкритих в банку, а також обміну технологічною та іншою інформацією між сторонами за допомогою усіх можливих засобів системи FC BUSINESS, що впроваджені в банку.

Згідно із ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Позивачем передано відповідачу платіжне доручення № 6 від 25.12.2014 про перерахування коштів у розмірі 161 798 600,00 грн. із рахунку № 0101 на рахунок позивача № 4648 в АТ "Укрексімбанк" у м. Києві.

У листі від 25.12.2014 № 01-22-4296, адресованому відповідачу, позивач повідомив, що на заміну платіжного доручення від 18.12.2014 № 3 було підписано платіжне доручення № 6 від 25.12.2014, яке позивач вимагає негайно виконати.

Також позивач звернувся до відповідача із листом від 26.01.2015 за № 01-22-242, у якому, зокрема, просив надати пояснення причини непроведення розрахунків за розрахунковим документом - платіжним дорученням від 25.12.2014 № 6 на суму 161 798 600,00 грн., в день його надходження та відхилення вищевказаного розрахункового документу із системи "Клієнт-Банк".

У відповіді на зазначений лист відповідачем у листі від 16.02.2015 № 11-021500/1948 не було повідомлено про причини невиконання платіжного доручення позивача № 6 від 25.12.2014.

Крім того, позивачем були направлені відповідачу листи про порушення умов договору № 038-14/АН та про невиконання, зокрема, вищезгаданого платіжного доручення про перерахування 161 798 600,00 грн., з вимогами негайного виконання платіжного доручення, а саме, листи позивача: № 01-22-29 від 13.01.2015, № 01-22-407 від 06.02.2015, № 01-22-1253 від 19.03.2015, № 01-22-1253 від 19.03.2015. Позивачем надано до матеріалів справи докази вручення листів відповідачу.

Докази надсилання відповіді на зазначені листі у матеріалах справи відсутні.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку; банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документу, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно із п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, із змінами (далі - Інструкція) кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до п.п.8.1, 8.3 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 № 2346-ІІІ банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження; у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня; за порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.3 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Матеріалами справи № 910/2034/15-г підтверджується, що відповідачем 25.12.2014, згідно із договорами № 038-14/АН, № 001, було направлено за системою FC BUSINESS відповідачу для виконання платіжне доручення № 6 на суму 161 798 600,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, на рахунку позивача були наявними кошти для виконання згаданого платіжного доручення, зокрема, згідно із витягом із особового рахунку за 25.12.2014, наданим відповідачем, на рахунку позивача обліковувалась сума 161 799 603,14 грн.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази як виконання відповідачем платіжного доручення позивача на перерахування суми 161 798 600,00 грн., так і відхилення відповідачем виконання зазначеного платіжного доручення.

Так само у справі відсутні докази наявності обставин, передбачених нормами чинного законодавства, які обмежували право позивача розпоряджання рахунком, що унеможливило виконання відповідачем згаданого платіжного доручення позивача.

Відповідно до п.1.15 Інструкції доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України; за несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунків/и клієнтів банки несуть відповідальність згідно із законодавством України та укладеними договорами.

Згідно із п.п.32.1, 32.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів; у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши, погоджується із судом першої інстанції, що сума пені у розмірі 8 898 923,00 грн., яка підлягає стягненню, є правильною.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та матеріалах справи, враховуючи викладене та наступні обставини справи.

Пунктом 3.5 Інструкції встановлено, що банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки; день оформлення платіжного доручення не враховується.

Як вбачається із матеріалів справи, платіжне доручення № 6 про перерахування коштів у розмірі 161 798 600,00 грн. було виписано, оформлено та передано на виконання до банку 25.12.2014. Отже, позивачем дотримано вимог про передання платіжного доручення протягом 30 днів, а вищезазначеними нормами законодавства встановлено строк виконання платіжного доручення відповідачем: в день надходження розрахункового документу, який надійшов протягом операційного часу банку, а у разі надходження розрахункового документу до банку після закінчення опереційного часу - не пізніше наступного робочого дня.

Оскільки саме відповідачем надаються послуги з обслуговування банківського рахунку системою FC BUSINESS згідно із договором № 001, то на відповідача і покладається обов'язок забезпечення виконання таких послуг спеціалістами відповідної кваліфікації, які взмозі забезпечити як надання зазначених послуг так і виготовлення у порядку, передбаченому нормами чинного законодавства, доказів, підтверджуючих всі необхідні відомості про надання зазначених послуг.

Такі дії відповідача, як зняття з виконання у теперішній час платіжного доручення, зазначеного у позовній заяві та рішенні господарського суду першої інстанції, не звільняє відповідача від відповідальності.

Відповідачем до відзиву на позов додано довідку про наявність простроченої кредиторської заборгованості станом на 17.03.2015 у розмірі 4 829 млн. грн., наявність збитку станом на 01.03.2015 у розмірі 1 377 322 539,51 грн., а до апеляційної скарги, посилаючись на висновки оскаржуваного рішення, додано копії постанов про арешт коштів боржника ВП № 45642265 від 30.01.2015, ВП № 46357061 від 05.02.2015.

Однак, як вже зазначалось, платіжне доручення позивачем надано відповідачу для виконання 25.12.2014, коли у відповідача ще не настали обставини, про які надані зазначені документи.

Із матеріалів справи не вбачається наявності обставин, які були б підставою для застосування судом першої інстанції п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, також такою підставою не можна визнати наявність впливу негативних факторів в економіці, оскільки ці фактори не впливають вибірково на окремі галузі господарювання, а мають загальний характер.

У позовній заяві позивачем наведено розрахунок пені та зазначені періоди прострочення, також у заяві про збільшення позовних вимог позивачем вказано сума пені та період прострочення; судом першої інстанції задоволено позовні вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 8 898 923,00 грн., який зазначений позивачем у заяві про збільшення позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем до заяви про зміну позовних вимог додано докази надсилання її відповідачу - опис цінного листа від 25.03.2015 та фінансовий чек № 2295, також, у судовому засіданні 01.04.2015 брали участь представники відповідача. Отже, відповідач мав можливість здійснити свої права, передбачені нормами ГПК України.

Твердження скаржника про подання позивачем заяви про зміну позовних вимог з порушенням ст.22 ГПК України не відповідає змісту цієї заяви та не ґрунтується на змісті позовної заяви, оскільки заява про зміну позовних вимог є заявою про зміну предмета позову, а підстави позову цією заявою не змінювались. Та обставина, що до заяви про зміну позовних вимог додано, крім інших документів, копію заяви про закриття рахунку, не змінює зміст самої заяви.

Крім того, слід зазначити, що згідно із ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Як вказано в п.26 листа Вищого господарського суду України від 29.06.2010 № 01-08/369 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України", суду апеляційної інстанції необхідно мати на увазі припис частини другої статті 104 ГПК, за яким порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Як вбачається із заяви про зміну позовних вимог, цю заяву від 25.03.2015 підписано виконуючим обов'язки начальника юридичної служби позивача Райваховським Ю.Г. Відповідно до довіреності від 31.12.2014 Райваховському Ю.Г. надані повноваження, зокрема, підписувати від імені керівника підприємства адміністративні позови, апеляційні скарги, касаційні скарги, позовні заяви. Позовна заява у справі № 910/2034/15-г підписана Райваховським Ю.Г. Отже, оскільки статтею 22 ГПК України встановлені права та обв'язки сторін після пред'явлення позову, то заяву про зміну позовних вимог підписано представником позивача належно уповноваженим. Зазначена довіреність від 31.12.2014 підписана виконуючим обов'язки директора Дихне Є.Г., якого на цю посаду призначено наказом Міністерства інфраструктури України від 18.09.2014 № 180-О.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі № 910/2034/15-г залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/2034/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 16.06.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай