РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/12079/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

До: Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»

Про стягнення страхового відшкодування в розмірі 49 490,00 грн.

Суддя Трофименко Т. Ю.

У судовому засіданні брали участь представники сторін:

від позивача: Невідома Т.М. - дов. № 798 від 13.11.2014 р.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передано позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення 49 490,00 грн. у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою позивачем страхового відшкодування в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23.09.2014 р. на вул. Луговій, 12 в м. Києві за участю транспортних засобів «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН, та «Iveco Turbo», державний номер АІ7814ЕС.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.05.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/12079/15 та призначено її розгляд на 08.06.2015 р.; зобов'язано сторін надати певні документи.

Крім того, господарський суд направив запит (вих. № 910/12079/15 від 13.05.2015 р.) до МТСБУ щодо відомостей про страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, водій якої винен у ДТП.

26.05.2014 р. через службу діловодства Господарського суду м. Києва від МТСБУ надійшла відповідь на запит, яку було залучено до матеріалів справи.

02.06.2015 р. через службу діловодства Господарського суду м. Києва від відповідача надійшла заява про призначення експертизи, згідно з якою відповідач просить суд призначити у справі № 910/12079/15 автотоварознавчу експертизу, виконання якої доручити КНДІСЕ; поставити експерту наступне питання:

- який розмір матеріальної шкоди (з урахуванням КФЗ та без врахування ВТВ) завдано власнику автомобіля «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН станом на дату ДТП - 23.09.2014 р.?

05.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшла довідка про те, що у провадженні господарського суду чи іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, та немає рішення цих органів з такого спору, та заява з проханням проводити судове засідання за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 08.06.2015 р. господарський суд розгляну заяву відповідача про призначення судової експертизи в даній справі та відмовив у її задоволенні з огляду на наступне.

Заяву про призначення експертизи відповідач мотивував відсутністю звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН станом на дату ДТП - 23.09.2014 р.

Чинним законодавством України не встановлено, що лише звіт про оцінку є доказом, який визначає розмір завданого збитку власнику пошкодженого автомобіля.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. В матеріалах справи містяться рахунок-фактура № БА-0016867 від 01.10.2014 р., акти виконаних робіт № БА-0016531 від 31.10.2014 р., № БА-0018092 від 05.11.2014 р., № БА-0021414 від 15.01.2015 р., № БА-0023021 від 20.02.2015 р. та № БА-0023053 від 05.03.2015 р., розрахунок суми страхового відшкодування від 03.10.2014 р., страховий акт № ДККА-40022 від 03.10.2014 р., платіжне доручення № 24388 від 07.10.2014 р.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011 р. у справі № 42/92, від 14.05.2013 р. у справі № 5011-7/16471-2012.

Верховним Судом України у Листі «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 р. роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд міста Києва вважає рахунок-фактуру № БА-0016867 від 01.10.2014 р., акти виконаних робіт № БА-0016531 від 31.10.2014 р., № БА-0018092 від 05.11.2014 р., № БА-0021414 від 15.01.2015 р., № БА-0023021 від 20.02.2015 р. та № БА-0023053 від 05.03.2015 р., розрахунок суми страхового відшкодування від 03.10.2014 р., страховий акт № ДККА-40022 від 03.10.2014 р., платіжне доручення № 24388 від 07.10.2014 р. належними і допустимими доказами визначення розміру збитку транспортного засобу страхувальника, в розумінні ст. 34 ГПК України, у зв'язку з чим заява відповідача про призначення у справі № 910/12079/15 автотоварознавчої експертизи не підлягає задоволенню.

У судове засідання 08.06.2015 р. представник позивача не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання 08.06.2015 р. не з'явився, вимог ухвали суду від 13.05.2015 р. не виконав, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/12079/15.

У судовому засіданні 08.06.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2014 р. на вул. Луговій, 12 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН, під керуванням Хорошун Д.В. та «Iveco Turbo», державний номер АІ7814ЕС, під керуванням Задохіна В.Ф.

Задохін В.Ф., керуючи транспортним засобом «Iveco Turbo», державний номер АІ7814ЕС, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався безпечності маневру, пересік подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН, яким керував Хорошун Д.В., чим порушив Правила дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Про наведене свідчить довідка відділу ДАІ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 9440902, протокол про адміністративне правопорушення Серія АВ2 № 019188 від 23.09.2014 р. та постанова Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2014 року в адміністративній справі № 756/13666/14-п провадження 3/756/5845/14, відповідно до якої Хадохіна В.Ф. визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

У відповідності до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з п. 4 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 року «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Факти, які встановлені постановою Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2014 року в адміністративній справі № 756/13666/14-п провадження 3/756/5845/14, у відповідності до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, мають преюдиціальне значення.

Вищезазначеною постановою Задохіна В.Ф. визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН, яким керував Хорошун Д.В.

Відносини, пов'язані із страхуванням, регулюються параграфом 2 глави 35 Господарського кодексу України, главою 67 Цивільного кодексу України, Законом України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування» (надалі - Закон України «Про страхування»), а відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - також Законом України від 01.07.2004 р. № 1961 - IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 2 ст. 352 Господарського кодексу України встановлено, що страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов'язкове страхування).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про страхування», страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування наземного транспорту (крім залізничного), відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування», є видом добровільного страхування.

В частині 1 ст. 6 даного Закону зазначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

В статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та Хорошун Д.В. (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0107-13-02309 від 06.12.2013 р., у відповідності до умов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме - автомобілем марки «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

24.09.2014 р. було складено акт огляду «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН.

На підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0107-13-02309 від 06.12.2013 р. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» було виконано розрахунок страхового відшкодування від 03.10.2014 р. та складено страховий акт № ДККА-40022 від 03.10.2014 р., у відповідності до якого позивачем було визначено заявлену подію страховим випадком та встановлено, що сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті, становить 56 058,12 грн.

При розрахунку страхового відшкодування було взято до уваги рахунок-фактуру № БА-0016867 від 01.10.2014 р., акти виконаних робіт № БА-0016531 від 31.10.2014 р., № БА-0018092 від 05.11.2014 р., № БА-0021414 від 15.01.2015 р., № БА-0023021 від 20.02.2015 р. та № БА-0023053 від 05.03.2015 р.

Статтею 29 Закону України «Про страхування» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Позивач повідомив суду, що він свої зобов'язання перед страхувальником за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0107-13-02309 від 06.12.2013 р. виконав належним чином, перерахувавши згідно з платіжним дорученням № 24388 від 07.10.2014 р. суму страхового відшкодування в розмірі 56 058,12 грн. власнику автомобіля «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН - Хорошун Д.В.

Враховуючи те, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2014 року в адміністративній справі № 756/13666/14-п провадження 3/756/5845/14 Задохіна В.Ф., який керував автомобілем «Iveco Turbo», державний номер АІ7814ЕС, визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася в результаті її зіткнення з автомобілем марки «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН, він є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН.

Відповідальність власника транспортного засобу «Iveco Turbo», державний номер АІ7814ЕС, яким керував Задохін В.Ф., якого визнано винним у скоєнні ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідності до полісу № АС/9902764.

З огляду на те, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0107-13-02309 від 06.12.2013 р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23.09.2014 р. на вул. Луговій, 12 в м. Києві за участю транспортних засобів «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН, та «Iveco Turbo», державний номер АІ7814ЕС, виплачено страхове відшкодування Хорошун Д.В. - власнику автомобіля «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН, позивачем, у відповідності до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993 та 1191 Цивільного кодексу України, отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме, до страхової організації, якою здійснено обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «Iveco Turbo», державний номер АІ7814ЕС, водія якого визнано винним у скоєнні ДТП, - Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс».

За таких обставин на розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 49 490,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Враховуючи вищевикладене, суд відзначає, що незалежно від джерела виникнення права позов щодо відшкодування збитків подається до особи, відповідальної за завдані збитки, проте враховуючи те, що цивільна відповідальність винної особи застрахована, позов може бути заявлений також і до юридичної особи, яка застрахувала відповідальність власника транспортного засобу «Iveco Turbo», державний номер АІ7814ЕС, зокрема до відповідача у даній справі - Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (дана правова позиція підтверджується також постановою ВГСУ від 05.12.2006 року № 54/53-06).

Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У відповідності до п. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За приписами ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

У відповідності до п.п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

26.05.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від МТСБУ надійшла відповідь на запит, згідно з яким в ЦБД на даний час є інформація про договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного по відношенню до транспортного засобу «Iveco Turbo», державний номер АІ7814ЕС, зазначена в судовому запиті. Страхувальником за даним договором є Задохін В.Ф., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн. та франшиза - 510,00 грн.

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» було направлено 28.11.2014 р. на адресу Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» заяву (вих. № 8477/2119-УСГ від 28.11.2014 р.) на виплату страхового відшкодування за полісом № АС/9902764.

Проте Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» суму страхового відшкодування в порядку регресу сплачено не було.

Відповідач відзиву на позов та жодних належних доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві суду не надав.

За таких обставин, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, оцінивши всі надані сторонами докази, документи та пояснення в їх сукупності, Господарський суд м. Києва дійшов висновку про обґрунтованість вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» щодо стягнення 49 490,00 грн. суми страхового відшкодування у зв'язку з несплатою відповідачем суми матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23.09.2014 р. на вул. Луговій, 12 в м. Києві за участю транспортних засобів «Hyundai IX55», державний номер АА3377МН, під керуванням Хорошун Д.В. та «Iveco Turbo», державний номер АІ7814ЕС, під керуванням Задохіна В.Ф.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (вулиця Глибочицька, 33-37, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код 19411125) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (вулиця І. Федорова, 32-А, м. Київ, 03038, ідентифікаційний код 30859524) 49 490 (сорок дев'ять тисяч чотириста дев'яносто) грн. 00 коп. страхового відшкодування та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.06.2015 р.

Суддя Т.Ю. Трофименко