ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Справа № 915/547/15

м. Миколаїв

за позовом: Приватного підприємства "Електротехнічна компанія "Аверон", 54038, м. Миколаїв, вул. Бузника,5

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕТВЕЙВ", 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8

про визнання частково недійсним договору.

Суддя Васильєва Л.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: Питомець Г.П., дов. від 20.03.2015р.

від відповідача: Яковлєва А.О. дов. від 30.04.2015р.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними п. 3.2 та п. 3.3 договору поставки від 30.04.2014 № NW-Р140430-01/vvo, укладеного між ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" та ТОВ "НЕТВЕЙВ" з моменту укладання договору.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним:

між сторонами укладено договір поставки від 30.04.2014 № NW-P140430-01/vvo від 30 квітня 2014 року, спірними пунктами п. 3.2 та п. 3.3 якого передбачили, що ціна товару, якщо інше не зазначено в специфікації, може змінюватись пропорційно зміні середньозваженого курсу долару США на міжбанківському валютному ринку України, встановили формулу, за якою змінюється ціна та порядок розрахунків.

Позивач вважає, що ці умови протирічать чинному законодавству, а саме ч. 3 ст. 632, ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Також зазначає, що згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. При цьому, ч. 2 цієї статті встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Пунктом 1 постанови КМ України від 18.12.98 N 1998 "Про удосконалення порядку формування цін" визначено, що формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці.

За таких обставин положення договору щодо перерахунку ціни договору, визначеної у національній валюті України без визначення її еквіваленту в іноземній валюті (зокрема, в доларі США) у зв'язку зі зміною курсу долара США не узгоджується з вимогами ст. 533 ЦК України та положеннями постанови КМ України від 18.12.98 № 1998 "Про удосконалення порядку формування цін».

Відтак, положення пунктів 3.2, 3.3 договору поставки від 30.04.2014 № NW-P140430-01/vvo не відповідають вимогам ч. 2 ст. 533, ч. 2 ст. 625, ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" а також суперечать пунктам 2.1-2.3 цього ж Договору та відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, частини 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу є підставою для визнання їх недійсними.

Відповідач зазначив, що вимоги є необґрунтованими, вважає пред'явлення позову одним із способів зловживання процесуальними правами з боку позивача з метою затягнути розгляд справи №915/371/15, предметом спору якої є стягнення боргу з позивача по спірному договору.

Крім того, у своєму відзиві відповідач зазначив наступне:

Оспорювані умови договору відповідають чинному законодавству, а саме ст. 533 Цивільного кодексу України та ст. 198 Господарського кодексу України, оскільки ціна договору визначена в національній валюті України.

Чинне законодавство, а саме ст.632 Цивільного кодексу України не забороняє змінювати ціну на умовах, вказаних в договорі, а ч.2 ст. 533 цього кодексу встановлювати ціну з врахування курсу іноземної валюти.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд -

встановив:

сторони уклали договір поставки від 30.04.2014 № NW-P140430-01/vvo від 30 квітня 2014 року.

Відповідно до укладеного сторонами договору відповідач зобов'язався поставити товар позивачу, а останній зобов'язався прийняти та оплатити товар, яким є електрообладнання в кількості і асортименті та за ціною відповідно до Специфікацій до цього товару, які після підписання сторонами стають невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п.2.1 договору ціна товару, що продається за цим договором, встановлюється в національній валюті України. Загальна вартість товару, що продається за цим договором, - сума договору, визначається ціною всього договору, згідно всіх Специфікацій, підписаних між сторонами протягом дії цього договору ( п. 2.2).

Пунктом 2.3 договору сторони узгодили, що загальна вартість відповідної партії товару (сума Специфікації), ціна кожної одиниці партії товару, що продається за цим договором, зазначаються та узгоджуються сторонами у Специфікації на відповідну партію товару.

сторонами договору було підписано та узгоджено три Специфікації до Договору:

- Специфікація № 1 від 30.04.2014 року: 9 товарних позицій на загальну суму 624096,54 грн. (в тому числі ПДВ - 104016,09 грн.);

- Специфікація № 2 від 06.05.2014 року: 4 товарних позиції на загальну суму 76050,24 грн. ( в тому числі ПДВ - 12675,04 грн.);

- Специфікація № 3 від 27.06.2014 року: 54 товарні позиції на загальну суму 505329,00 грн. ( в тому числі ПДВ - 84221,50 грн.).

У пунктах 3.2. та 3.3. вищевказаного договору сторони передбачили наступне:

«3.2 Ціна товару, якщо інше не зазначено в специфікації може бути збільшена пропорційно зміні середньозваженого курсу Долару США на міжбанківському валютному ринкуУкраїни. Якщо середньозважений курс Долару США на міжбанківському валютному ринку України на дати (у) фактичних оплат(и), якщо інша дата зміни ціни не буде письмово погоджена сторонами, збільшиться в порівнянні із середньозваженим курсом Долару США на міжбанківському валютному ринку України на дату відповідної специфікації цього Договору більше ніж на 1%, ціна товару (повна або часткова), що оплачується, підлягає зміні. Перерахунок ціни товару проводиться за формулою:

Сі1*К

Сі2 = ___________ , де:

К2

Сі2 - остаточна ціна товару (повна або часткова), що оплачується, на дату фактичної оплати, якщо інша дата зміни ціни не встановлена окремою письмовою (им) угодою/протоколом/актом/іншим двостороннім документом сторін до цього Договору та Специфікації;

Сі1 - ціна товару (повна або часткова), що має бути оплачена за даними на дату Специфікації до Договору;

К1 - середньозважений курс Долару США на міжбанківському валютному ринку України на дату фактичної оплати, якщо інша дата не встановлена окремою письмовою (им) угодою/протоколом/актом/іншим двостороннім документом сторін до цього Договору та Специфікації;

К2 - середньозважений курс Долару США на міжбанківському валютному ринку України на дату відповідної Специфікації до Договору.

Інформацію про середньозважений курс долару США на міжбанківському валютному ринку України сторони одержують з Інтернет-сайту:http://www.bank.gov.ua/control/uk/index/

Датами перерахунку ціни за формулою є дати фактичних оплат, якщо інша дата не встановлена окремою письмовою (им) угодою/протоколом/актом/іншим двостороннім документом сторін до цього Договору та Специфікації.

3.3. Сторони узгодили, що зміна ціни товару, суми Договору на умовах п 3.2 Договору Постачальником не потребує обов'язкового внесення відповідних змін до Специфікації до Договору чи до цього Договору. Доплата сплачується Покупцем самостійно на підставі умов Договору із зазначенням у призначенні платежу суми. яка сплачується із розрахунку ціни товару на дату Договору та суми, яка оплачується у зв'язку з перерахунком ціни згідно умов п. 3.2, або на підставі окремо наданого Покупцеві на його вимогу відповідного розрахунку/рахунку/протоколу/акту/іншого документу Постачальником. Якщо Покупець не здійснюватиме оплату по Договору з урахуванням формули, зазначеної у п. 3.2 Договору, Постачальник має право вимагати такої доплати у судовому порядку в якості заборгованості Покупця за товар.»

Позивач вважає, що пункти 3.2 та 3.3 договору поставки від 30.04.2014 № NW-P140430-01/vvo не відповідають вимогам закону, а тому мають бути визнані недійсними.

Суд не погоджується з доводами позивача та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, тобто відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність від його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

Положення статей 192, 524, 533 Цивільного Кодексу України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Укладений між сторонами договір від 30.04.2014р. відповідає вказаним вище вимогам чинного законодавства(п.2.1. договору).

Разом з тим, ч. 2 статті 524 встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Пунктом 2 статі 533 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд вважає, що умови договору, щодо застосування доларового еквіваленту ціни договору, встановленого пунктами 3.2. та 3.3. договору від 30.04.2014р. повністю відповідають вказаним вище нормативним актам.

Не погоджується суд з доводами позивача стосовно не відповідності спірних пунктів договору частині 3 ст. 632, частині 1 статті 651, стаття 654 Цивільного кодексу України.

Припис ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України встановлює, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін.

Стаття 654 Цивільного кодексу України визначає, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється.

Разом з тим, спірні пункти договору врегульовують ціну договору в процесі його виконання, за домовленістю(згодою) сторін, без укладання нової специфікації .

Отже, підстави для визнання недійсними пунктів 3.2. та 3.3. договору поставки від 30.04.2014р. відсутні. В задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу слід віднести на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.І. Васильєва

Повний текст рішення складено та підписано 15.06.2015р.