РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015№910/11853/15

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"
пропро відшкодування шкоди 3 512,64 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Борзенкова Ю.М. - представник за дов.;

від відповідача: не з'явились.

У судовому засіданні 10.06.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення 3 512,64 грн.

Ухвалою від 12.05.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.06.2015.

У відзиві на позові відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив, що в порядку ст. 29 Закону, відшкодовуються витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

У судовому засіданні 10.06.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 2 ст. 352 Господарського кодексу України встановлено, що страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов'язкове страхування).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про страхування", страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування наземного транспорту (крім залізничного), відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України "Про страхування", є видом добровільного страхування.

В статті 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

24.04.2014 між ТДВ "СК "Альфа-Гарант" (далі - позивач, страховик) та ПП "Агро-Спец-Запчастини" (далі - страхувальник) укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06-R/01-040-03790 (далі - Договір), за яким був застрахований автомобіль ВАЗ-21112 державний номер АА9699СМ.

Автомобіль ВАЗ 21112, АА9699СМ належав ПП "Агро-Спец-Запчастина" на підставі договору позички від 19.04.2013.

09.09.2014 на перехресті проспекту Григоренка та вул. Драгоманова, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля ВАЗ-21112 державний номер АА9699СМ, під керуванням Рибакова С.Л., та автомобіля Опель державний знак АА9974СН під керуванням Євсикова Ю.Б.

На час скоєння ДТП водій - Рибаков С.Л. перебував у трудових відносинах з ПП "Агро-Спец-Запчастина", що підтверджується подорожнім листом №9 від 09.09.2014.

Відповідно до звіту №8994 від 19.09.2014 вартість матеріального збитку завданого автомобілю ВАЗ-21112 державний номер АА9699СМ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 14 435,21 грн.

Згідно калькуляції №;8994/21014 від 19.09.2014, вартість відновлювального ремонту - 17 586, 18 грн.

Як вбачається з рахунку №2632 від 23.09.2014, вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 14 481,00 грн.

16.10.2014 позивач склав страховий акт №СТ/14/0367, відповідно до якого визначив розмір страхового відшкодування у розмірі 14 213,50 грн.

На підставі вищевказаного позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 14 213,50 грн., про що свідчить платіжне доручення №6538 від 16.10.2014.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 2. ст. 1187 Цивільного кодексу України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи, в межах суми 14 213,50 грн.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно внаслідок експлуатації автомобіля Опель державний знак АА9974СН під керуванням Євсикова Ю.Б., як вбачається з постанови Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2014 (справа №753/17774/14-п).

Вищезазначеною постановою районного суду Євсикову Ю.Б. визнано винною та притягнуто до відповідності за ст. 124 КпАП України.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення - акт судового розгляду справи, який є результатом дослідження всіх документів та з'ясування всіх необхідних обставин. Таким чином, у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, дорожньо-транспортні пригоди, належним доказом є довідка Державної автомобільної інспекції, складена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення. У свою чергу, протокол - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, остаточний висновок щодо наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення міститься у постанові суду.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Опель державний знак АА9974СН, застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) АІ7100155 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом АІ7100155, діючим на дату ДТП).

Отже, відповідач є особою на яку полісом АІ7100155 покладено обов'язок з відшкодування шкоди завданої під час експлуатації автомобіля Опель державний знак АА9974СН на час спірної ДТП.

05.12.2014 позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою №03/2916 про сплату страхового відшкодування у розмірі 14 213,50 грн., яку відповідач задзвонив у розмірі 10 700,86 грн. згідно платіжного доручення №2750 від 11.02.2015.

Інша частина страхового відшкодування не сплачена відповідачем.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України "Про страхування").

Отже, враховуючи вартість відновлювального ремонту 14 213,50 грн., слід також враховувати розмір франшизи за страховим полісом АІ7100155, що становить 1000,00 грн.

За встановленими судами обставинами справи, позивач здійснивши виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспорту, отримав право вимоги в сумі 2 512,64 грн. (14 213,50 грн. вартість страхового відшкодування здійсненого позивачем - 10 700,86 грн. відшкодовано відповідачем - 1000,00 грн. франшизи відповідача), яке особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки.

Щодо заперечень відповідача слід зазначити наступне.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У відповідності зі ст. 993 Цивільного кодексу України і ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, що страхувальник (чи інша особа, що одержала страхове відшкодування) має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції від 18.09.2011 р.) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 р. у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 р. у справі № 910/3023/13.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ВАЗ-21112 державний номер АА9699СМ, становить 14 481,00 грн., яка повністю була виплачена позивачем за мінусом франшизи, потерпілій особі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ФОП Брановець Р.В. (СТО) на підставі заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 10.09.2014.

Враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом АІ7100155 розміри лімітів відповідальності та франшизи, встановлену судом вартість відновлювального ремонту, а також частку оплату суми страхового відшкодування, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 2 512,64 грн.

Відповідач в порядку ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не спростував заявлені позовні вимоги.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У зв'язку із частковим задоволенням позову, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, 32 літ. А, код 30859524) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Л.Українки, 26, код 32382598) страхове відшкодування у розмірі 2 512,64 грн. (дві тисячі п'ятсот дванадцять гривень 64 коп.) та 1 306, 88 грн. (одна тисяча триста шість гривень 88 коп.) судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 15.06.2015.

Суддя М.Є. Літвінова