РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015№910/23094/14

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/23094/14

за позовом фізичної особи - підприємця Минди Василя Юрійовича, смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області,

до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Минда Юрій Васильович, смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області,

про визнання недійсними договорів,

за участю представників:

позивача - Широковса Д. (довіреність від 20.02.2014 №216);

відповідача -Ковтуна А.В. (довіреність від 20.05.2014 № 09-32/336);

третьої особи - Минди Ю.В. (паспорт серія ВО № 737501).

Фізична особа-підприємець Минда Василь Юрійович (далі - ФОП Минда В.Ю.) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - Банк) про визнання недійсними:

- кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 26.12.2007 № 2391 (далі - Кредитний договір);

- договору про відкриття банківського рахунку від 13.12.2007 № 883 (далі - Договір від 13.12.2007 № 883);

- договору про внесення змін від 02.09.2008 № 1 до Кредитного договору (далі - Договір про внесення змін № 1);

- договору про внесення змін від 01.12.2008 № 2 до Кредитного договору (далі - Договір про внесення змін № 2).

Позов мотивовано тим, що: ФОП Минда В.Ю. не підписував вказані правочини та будь-якій особі доручення на їх підписання від свого імені не давав; грошові кошти за Кредитним договором від Банку не отримував та намір брати кредит не мав.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2014 порушено провадження у справі.

Позивачем подано заяви, в яких ФОП Минда В.Ю. зазначає, що ніколи не звертався до Банку за виділенням грошових кредитних коштів, не узгоджував та не підписував жодних документів, на які посилається Банк; крім того, оригіналів документів, які стосуються даного спору, позивач не має; всі копії документів, які додані до позовної заяви, ФОП Минда В.Ю. отримав з матеріалів справи, що знаходиться в провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Банк 10.11.2014 подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на те, що перерахування ФОП Миндою В.Ю. кредитних коштів на погашення кредитної заборгованості перед іншими банками, укладення ряду договорів забезпечення до Кредитного договору (в тому числі близькими родичами позичальника), виконання умов Кредитного договору в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами, укладення двох додаткових угод до Кредитного договору, ухиляння ФОП Минди В.Ю. від проведення почеркознавчої експертизи, встановлення рішеннями судів факту укладення сторонами Кредитного договору, вчинення ФОП Миндою В.Ю. дій, спрямованих на укладення Кредитного договору і отримання ним кредитних коштів, та наявність заборгованості у ФОП Минди В.Ю. перед Банком, належним чином підтверджують факт укладення ФОП Миндою В.Ю. з Банком Кредитного договору та отримання позивачем кредитних коштів; щодо твердження позивача про те, що останній не підписував Договір від 13.12.2007 № 883, підпис на вказаному договорі належить Богович М.Ф.; однак, ФОП Миндою В.Ю. протягом 2006 - 2007 років видано ряд доручень іншим особам, в тому числі й на Богович М.Ф. щодо представництва інтересів та вчинення від імені позивача правочинів; таким чином, Богович М.Ф. правомірно діяла від імені ФОП Минди В.Ю. на підставі відповідних довіреностей, у вказаних довіреностях позивач уповноважував Богович М.Ф., Минду Ю.В. та Маудза Р.М. діяти від імені ФОП Минди В.Ю. в тому числі з правом проведення розрахунків, розпорядження рахунками у Банку, укладення правочинів; даний факт встановлено в ухвалі Апеляційного суду Закарпатської області від 26.06.2014 за наслідками перегляду рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у цивільній справі № 303/6840/13-ц; крім того, Банк вважає, що позивач пропустив строк подання позовної заяви до господарського суду міста Києва та просив суд застосувати до правовідносин сторін наслідки спливу позовної давності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі №910/23094/14 призначено судову почеркознавчу експертизу та в зв'язку з цим зупинено провадження у справі.

05.01.2015 матеріали справи №910/23094/14 надіслано Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - КНДІСЕ).

До господарського суду міста Києва 23.04.2015 надійшли матеріали справи №910/23094/14 з висновком експерта від 08.04.2015 №773/774/15-32.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 поновлено провадження у справі.

Позивач 25.05.2015 подав суду додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

04.06.2015 Минда Юрій Васильович подав суду клопотання про залучення його до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Клопотання мотивоване тим, що при проведення судової почеркознавчої експертизи було досліджено, зокрема договір поруки, підписаний заявником, а тому дана справа зачіпає його інтереси.

У судовому засіданні 08.06.2015 Минда Ю.В. підтримав заявлене клопотання та просив залучити себе до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Представник позивача залишив розгляд клопотання Минди Ю.В. на розсуд суду; представник відповідача не заперечував.

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін; у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання Минди Ю.В. про залучення його до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, виходячи з такого.

Минда Ю.В. перебуває в родинних стосунках з позивачем, а саме є його сином; уклав з банком ряд правочинів з метою забезпечення зобов'язання з погашення кредиту за Кредитним договором (іпотечний договір від 26.12.2007 № б/н; договір поруки від 26.12.2007 № б/н; договір застави від 28.01.2008 № б/н; договір застави від 30.01.2008 № б/н; іпотечний договір від 11.02.2008 № б/н), а тому рішення з даного господарського спору може вплинути на права або обов'язки даної фізичної особи.

04.06.2015 Минда Ю.В. подав суду клопотання про призначення колегіального розгляду справи

У судовому засіданні 08.06.2015 третя особа підтримала клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Представник позивача залишив розгляд вказаного клопотання розсуд суду; представник відповідача заперечував.

Клопотання Минди Ю.В. про призначення колегіального розгляду справи, мотивоване тим, що справа є надзвичайно складною.

Відповідно до статті 46 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання третьої особи про призначення колегіального розгляду справи, оскільки Миндою Ю.В. не мотивовано належним чином у чому саме він вбачає складність справи, та документально не підтверджено викладені у клопотанні обставини.

08.06.2015 позивач подав суду заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, в якій Минда В.Ю. просив суд визнати нікчемними такі правочини: Договір від 13.12.2007 № 883; Кредитний договір; Договір про внесення змін № 1; Договір про внесення змін № 2 та договір поруки від 26.12.2007 № б/н (далі - Договір поруки).

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до абзаців четвертого - п'ятого пункту 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У свою чергу, відповідно до третього абзацу пункту 3.11 Постанови № 18 збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

З огляду на наведене, заявлена позивачем вимога про визнання Договору поруки нікчемним є по суті поданням іншого позову.

Разом з тим, абзацами першим та другим пункту 3.12 Постанови № 18 передбачено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК України. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК України, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Відповідно до протоколу судового засідання від 08.12.2014 судом було розпочато розгляд справи №910/23094/14 по суті, про що і було повідомлено сторонам у вказаному судовому засіданні.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення заяви Минди В.Ю. про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог; ця заява залишається без розгляду і приєднується до матеріалів справи.

08.06.2015 відповідач подав суду письмові пояснення щодо висновку судової експертизи та клопотання про проведення повторної експертизи.

Клопотання мотивовано тим, що:

- судова почеркознавча експертиза зі справи № 910/23094/14 була проведена з порушеннями норм чинного законодавства України; результати судової почеркознавчої експертизи суперечать матеріалам справи та доказам зі справи;

- відповідно до частини четвертої статті 42 ГПК України при необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту; з огляду на наведене Банк просить призначити повторну судову почеркознавчу експертизу зі справи №910/23094/14 з питань, які ставилися на проведення судової почеркознавчої експертизи згідно з ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2014, та доручити її проведення іншій експертній установі;

- додатково Банк просив поставити на вирішення експерта такі питання:

чи виконані підписи та рукописні тексти від імені ФОП Минди В.Ю. на Кредитному договорі, Договорі про внесення змін від № 1, Договорі про внесення змін № 2, картці зразків підписів розрахункового рахунку приватного підприємця Минди В.Ю. навмисно зміненим почерком самим Миндою В.Ю.;

особою якої статі виконано рукописний текст і підпис від імені ФОП Минди В.Ю. на Кредитному договорі, Договорі про внесення змін № 1, Договорі про внесення змін № 2, картці зразків підписів розрахункового рахунку приватного підприємця Минди В.Ю.;

до якої групи за віком належить виконавець рукописного тексту і підпису виконаного від імені ФОП Минди В.Ю. на Кредитному договорі, Договорі про внесення змін № 1, Договорі про внесення змін № 2, картці зразків підписів розрахункового рахунку приватного підприємця Минди В.Ю.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.06.2015 підтримав вказане клопотання; представник позивача та третя особа не заперечували щодо проведення повторної чи додаткової судової експертизи.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Отже, призначення повторної судової почеркознавчої експертизи в даній справі є недоцільним і таким, що суперечить принципу розумності строку вирішення спору.

Що ж до, питань, які були поставлені Банком додатково, то перше питання вже було вирішено судовим експертом, а решта не стосуються справи та відповідь на них не встановить обставин, які є важливими для розгляду саме даного господарського спору.

У судовому засіданні 08.06.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Третя особа надала пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечила.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників процесу, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.12.2007 було укладено Договір від 13.12.2007 № 883, сторонами якого були визначені такі особи:

- Акціонерний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство), який після приведення організаційно правової форми у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» має найменування публічне акціонерне товариство «Акціонерний промислово-інвестиційний банк»;

- ФОП Минда В.Ю. (клієнт).

26.12.2007 було укладено Кредитний договір, сторонами якого були визначені такі особи: відповідач і позивач (позичальник).

До Кредитного договору були внесені зміни шляхом укладення таких правочинів: Договір про внесення змін № 1 та Договір про внесення змін № 2 (сторони: Банк і ФОП Минда В.Ю.).

Позивач просив суд визнати вказані правочини недійсними, посилаючись на таке:

- ФОП Минда В.Ю. вперше особисто побачив подані Банком оригінали спірних правочинів лише під час розгляду даної справи;

- позивач не мав оригіналів та не узгоджував Договір від 13.12.2007 № 883, Кредитний договір, Договір про внесення змін № 1 та Договір про внесення змін № 2;

- Договір від 13.12.2007 № 883 і картка зразків підписів, які заповнюються та посвідчуються в той самий день, в який відкривається рахунок, засвідчені різними печатки ФОП Минди В.Ю.;

- картка зразків підписів, яка була зроблена в день відкриття рахунку засвідчена печаткою, яку позивач отримав 15.07.2008, що підтверджується листом від 17.12.2014 № 18 та додатком, а саме копією з книги отримання печатки;

- згідно з висновком від 19.12.2014 № 1-19/12 експертного почеркознавчого дослідження, проведеного спеціалістом з почеркознавчих експертиз Українського центру судових експертиз, на картці зразків підписів немає жодного власноручно виконаного підпису ФОП Минди В.Ю.;

- позивач ніколи в Банк за відкриттям розрахункового рахунку не звертався та з ним не працював;

- ФОП Минда В.Ю. не підписував та не надав повноважень на підписання таких документів: картки із зразками підписів; Договору від 13.12.2007 № 883; заявки на отримання кредиту від 03.12.2007; Кредитного договору; заяви від 15.10.2007 № 238; заяви на збільшення кредитного ліміту відновлювальної кредитної лінії від 03.12.2007; Договору про внесення змін № 1 та Договору про внесення змін № 2.

Банк заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що: факт укладення спірних правочинів встановлено судовими рішеннями зі цивільних справ; позивач, якщо і не підписував правочини, то був обізнаний та уповноважив на їх підписання відповідних осіб; Минда В.Ю. отримав кредитні кошти для погашення заборгованості з кредитів, які були отримані в інших банках, що підтверджується копіями платіжних доручень; позивач частково виконував Кредитний договір шляхом сплати процентів за користування кредитом з грудня 2007 року по січень 2009 року, що підтверджується банківськими виписками.

Відповідачем було подано суду клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У свою чергу, позивач зазначав, що строк позовної давності не сплинув, оскільки фактично оригінали усіх осопрюваних документів він побачив лише під час розгляду даної справи, а перший з них - карку зі зразками підпису побачив у жовтні 2012 року; у судовому засіданні 08.06.2015 представник позивача зазначив, що саме з цієї дати слід відліковувати строк позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У абзаці третьому підпункту 1.1 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

В абзацах першому та п'ятому підпункту 2.1 пункту 2 Постанови № 10 зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки позивач категорично заявляв про те, що не підписував оспорювані правочин, виникла потреба у призначенні судової почеркознавчої експертизи.

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до частини п'ятої статті 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Враховуючи необхідність з'ясування питань, що виникли у вирішенні даного спору і потребують спеціальних знань, господарський суд міста Києва призначив у справі судову почеркознавчу експертизу ухвалою від 22.12.2014; проведення такої експертизи доручив КНДІСЕ.

За змістом пункту 11 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.12.2004 № 144/5), основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Відповідно до пунктів 1 - 4 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень експертові повинні бути представлені оригінали досліджуваних документів.

Для проведення досліджень суддя повинен надати експертові вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Судом було відібрано у Минди В.Ю. експериментальні зразки підпису і почерку, а позивачем подано документи, які містять вільні та умовно-вільні зразки підпису Минди В.Ю.

05.01.2015 матеріали справи № 910/23094/14 надіслано КНДІСЕ.

До господарського суду міста Києва 23.04.2015 надійшли матеріали справи №910/23094/14 з висновком експерта від 08.04.2015 №773/774/15-32 (далі - Висновок), в якому зазначено, що:

- досліджувані підписи від імені ФОП Минди В.Ю.: в графі «Фізична особа-підприємець _______В.Ю. Минда» в оригіналі Договору від 13.12.2007 №883; в графі «ФОП _____В.Ю. Минда» в оригіналі Кредитного договору; в графі «_____Минда В.Ю.» в оригіналі Договору поруки; в графі «ФОП ______В.Ю. Минда» в оригіналі Договору про внесення змін №1; в графі «ФОП _____В.Ю. Минда» в оригіналі Договору про внесення змін №2; в графі «зразок підпису власника рахунку» та перший підпис в графі «зразки підписів довірених осіб» в оригіналі картки із зразками підписів власника рахунку в філії «Відділення ПІБ в м. Рахів» приватного підприємця Минди Василя Юрійовича - виконані рукописним способом кульковою ручкою без застосування попередньої технічної підготовки і технічних засобів;

- досліджуваний підпис від імені ФОП Минди В.Ю. в графі «Фізична особа-підприємець ______В.Ю. Минда» в оригіналі Договору від 13.12.2007 №883 виконаний не громадянином Миндою Василем Юрійовичем (1940 року народження), а іншою особою;

- досліджувані підписи від імені ФОП Минди В.Ю.: в графі «ФОП____В.Ю. Минда» в оригіналі Кредитного договору; в графі «______Минда В.Ю.» в оригіналі Договору поруки; в графі «ФОП В.Ю.Минда» в оригіналі Договору про внесення змін № 1; в графі «ФОП _____В.Ю. Минда» в оригіналі Договору про внесення змін №2; в графі «зразок підпису власника рахунку» в оригіналі картки із зразками підписів власника рахунку в філії «Відділення ПІБ в м. Рахів» приватного підприємця Минди Василя Юрійовича - виконані не громадянином Миндою Василем Юрійовичем (1940 року народження), а іншою особою з наслідуванням підпису громадянина Минди Василя Юрійовича (1940 року народження);

- питання про виконання рукописного тексту від імені ФОП Минди В.Ю. громадянином Миндою Василем Юрійовичем (1940 року народження) в оригіналі картки із зразками підписів власника рахунку в філії «Відділення ГПБ в м. Рахів» приватного підприємця Минди Василя Юрійовича не вирішувалося з причини, вказаної в пункті 3 дослідницької частини висновку експертів;

- досліджувані підпис від імені ФОП Минди В.Ю. (1940 року народження) у графі «Фізична особа-підприємець _____В.Ю. Минда» в Договорі від 13.12.2007 №883 та перший підпис в графі «зразки підписів довірених осіб» в картці із зразками підписів власника рахунку в філії «Відділення ШБ в м. Рахів» приватного підприємця Минди Василя Юрійовича виконані однією особою;

- досліджувані підписи від імені ФОП Минди В.Ю.: в графі «ФОП В.Ю. Минда» в Кредитному договорі, в графі «зразок підпису власника рахунку» в картці із зразками підписів власника рахунку в філії «Відділення ШБ в м. Рахів» приватного підприємця Минди Василя Юрійовича та в графі «_____Минда В.Ю.» в Договорі поруки - виконані однією особою.

Таким чином, судовим експертом було встановлено те, що спірні правочини, а саме: Договір від 13.12.2007 № 883, Кредитний договір, Договір про внесення змін № 1 та Договір про внесення змін № 2 ФОП Минда В.Ю. не підписував.

Крім того, у Висновку зазначено, що досліджувані підписи від імені ФОП Минди В.Ю. в графі «ФОП____В.Ю. Минда» в оригіналі Кредитного договору, оригіналі Договору про внесення змін № 1 та оригіналі Договору про внесення змін № 2 виконані не громадянином Миндою Василем Юрійовичем (1940 року народження), а іншою особою з наслідуванням підпису громадянина Минди Василя Юрійовича (1940 року народження).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України передбачено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що позивач не підписував спірні правочини та в матеріалах справи відсутні докази того, що ФОП Минда В.Ю. давав вказівки на підписання договорів іншим особам.

Відповідно до пункту 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Доводи відповідача, що ФОП Миндою В.Ю. протягом 2006-2007 років були видано ряд довіреностей і у випадку підписання правочинів його повноважним представником Богович М.Ф. є необґрунтованими, виходячи з такого.

Слід зазначити, що матеріали справи містять копії Кредитного договору, які мають суттєві відмінності.

Так копія Кредитного договору (том 1, а.с. 129-136), яка була отримана господарським судом міста Києва від Мукачівського міськрайонного суду на запит від 12.11.2014 № 910/23094/14, містить лише підпис в графі «ФОП _____Минда В.Ю.»; в графі позичальник вказано: «Фізична особа-підприємець Минда Василь Юрійович»; після підписів є такий текст: «Договір підписаний в присутності відповідального працівника Банку керуючого Климпуш І.О. уповноваженою особою позичальника, що вказана в Договорі: паспорт № 086589 серія ВО виданий Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області « 26» грудня 1996р.».

У свою чергу, копія Кредитного договору (том 1, а.с. 157-164) , яка була подана позивачем і відповідає оригіналу, який поданий Банком і досліджувався судовим експертом, містить підпис в графі «ФОП _____Минда В.Ю.», який засвідчено печаткою; в графі позичальник вказано: «Фізична особа-підприємець Минда Василь Юрійович»; після підписів, засвідчених печатками, є такий текст: «Договір підписаний в присутності відповідального працівника Банку керуючого Климпуш І.О. уповноваженою особою позичальника, що вказана в Договорі: паспорт № 086589 серія ВО виданий Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області « 26» грудня 1996р.».

Разом з тим, копія Кредитного договору (том 1, а.с. 165-200), яка була подана позивачем, містить підпис в графі «ФОП _____Минда В.Ю.», який засвідчено печаткою; в графі позичальник вказано: «Фізична особа-підприємець Минда Василь Юрійович в особі довіреної особи Минда Юрія Васильовича»; після підписів, засвідчених печатками, є такий текст: «Договір підписаний в присутності відповідального працівника Банку керуючого Климпуш І.О. уповноваженою особою позичальника, що вказана в Договорі: паспорт № 737501 серія ВО виданий Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області « 14» грудня 2000р.».

Слід зазначити, що паспортні дані, вказані в перших двох копіях Кредитного договору, є даними самого позивача (паспорт № 086589 серія ВО, виданий Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області 26.12.1996), а не уповноваженої особи позичальника.

Також стороною і підписантом у вказаних копіях було визначено саме ФОП Минду В.Ю. і у випадку підписання правочину його повноважним представником, Банк мав би вказати хто саме підписує і на підставі якої довіреності.

Також цілком логічно, що у випадку підписання правочину уповноваженою особою остання ставить свій підпис, а не наслідує підпис свого довірителя, оскільки вказані дії є незаконними (стаття 358 Кримінального кодексу України).

Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували згоду позивача на укладення спірних правочинів.

Отже, матеріалами справи підтверджено те, що права та законні інтереси позивача були порушені.

Разом з тим, третя особа у судовому засіданні 08.06.2015 надала суду пояснення, в яких підтвердила факт підписання Кредитного договору (копія якого долучена до матеріалів справи; том 1, а.с. 193-200) та Договору поруки.

Так, Минда Ю.В. зазначив, що підписував вказані правочини за вказівкою Богович М.Ф., з якою перебував у стосунках, яка у свою чергу, повідомила третю особу про те, що Минда В.Ю. взяв кредит за Кредитним договором.

Крім того, судом встановлено, що Минда Ю.В. уклав з Банком з метою забезпечення Кредитного договору такі правочини: іпотечний договір від 26.12.2007 № б/н; договір застави від 28.01.2008 № б/н; договір застави від 30.01.2008 № б/н; іпотечний договір від 11.02.2008 № б/н.

Отже, третя особа була обізнана про існування Кредитного договору та вчиняла свідомі дії для забезпечення його виконання.

Так, іпотечні договори та договір застави були посвідчені нотаріально, тобто приватний нотаріус Мукачівського нотаріального округу Попович В.В. встановив дієздатність Минди Ю.В. та дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочинів, які він посвідчив, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочинів.

Разом з тим, хоч судом і встановлено порушення прав позивача, у позові слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На думку суду, перебіг позовної давності для позивача почався в січні 2011 року, коли Банком було подано до Мукачівського міськаройонного суду Закарпатської області позовну заяву до Минди В.Ю. та Минди Ю.В. про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неналежним виконанням останніми Кредитного договору (встановлено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.08.2014; том 1, а.с. 112-113).

Тобто у нашому випадку строк позовної давності сплинув ще в січні 2014 року, а даний позов було подано до господарського суду міста Києва 22.10.2014 (позов від 20.10.2014).

Крім того, слід звернути увагу, що подання Миндою В.Ю. у березні 2011 року до господарського суду Закарпатської області позову про визнання недійсним Кредитного договору не призвело до переривання строку позовної давності у розумінні статті 264 ЦК України, виходячи з такого.

Так Минда В.Ю., подаючи вказаний позов, просив суд визнати недійсним Кредитний договір, посилаючись на невідповідність оспорюваного правочину вимогам чинного законодавства України, а саме вираження кредиту в іноземній валюті без наявності у сторін індивідуальної ліцензії.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 11.05.2011 зі справи № 5008/224/2011, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.07.2011, було відмовлено у задоволенні позову Минди В.Ю. про визнання недійсним Кредитного договору повністю.

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до підпункту 4.4.2 пункту 4.4 Постанови № 10 за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Отже, переривання строку позовної давності в нашому випадку не відбулося.

Крім того, до матеріалів справи долучені документи, що підтверджують розгляд судами України таких справ:

- № 303/6840/13-ц (№ 2/303/333/13) за позовом Банку до Минди Ю.В., Минди В.Ю., треті особи - Чинадіївська селищна рада, товариство з обмеженою відповідальністю «Екостандарт М» (далі - ТОВ Екостандарт М»), про стягнення заборгованості у зв'язку з невиконанням Кредитного договору (заочним рішенням Мукачівського суду Закарпатської області від 05.11.2013 зі справи № 303/6840/13-ц (№ 2/303/333/13), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26.06.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.09.2014, позов задоволено);

- № 0707/6050/12 (№ 2/303/429/14) за позовом Банку до Минди Ю.В., Минди В.Ю., треті особи - Чинадіївська селищна рада, ТОВ Екостандарт М», Минда Олена Михайлівна, Минда Ольга Василівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з невиконанням Кредитного договору (рішенням Мукачівського суду Закарпатської області від 05.03.2014 зі справи № 0707/6050/12 (№ 2/303/429/14), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.08.2014, позов задоволено).

Таким чином, позивач з 2013 року як відповідач брав участь у справах щодо стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із невиконанням Кредитного договору, проте не вчиняв дії для захисту свого права та законного інтересу, тобто не подавав відповідної позовної заяви для визнання спірних правочинів недійсними.

Зазначені обставини також не свідчать про переривання строку позовної давності.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.06.2015.

Суддя О. Марченко