КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа№ 910/5150/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Барчунінов К.О. (дов. №36 від 01.01.2015 року);

від відповідача - Євтєєва О.М. (дов. № ЦУПП-46 від 16.02.2015 року);

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України"

на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року

у справі №910/5150/15-г (суддя Любченко М.О.)

за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень", м. Дніпропетровськ

до Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України", м. Київ

про стягнення 41 880 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" про стягнення штрафу в сумі 41 880 грн.

25.03.2015 року до канцелярії суду надійшла заява позивача, у відповідності до якої позивач просить суд відшкодувати судові витрати на відрядження представника позивача до суду на суму 440,52 грн.

14.04.2015 року до канцелярії суду надійшла заява позивача про відшкодування судових витрат на відрядження представника позивача до суду на загальну суму 1 477,14 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі №910/5150/15-г суд вирішив задовольнити позовні вимоги Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" про стягнення штрафу в сумі 41 880 грн. та стягнути з Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" штраф в сумі 41 880 грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн. У відшкодуванні судових витрат на відрядження судом відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано належними доказами те, що при здійсненні перевезення залізничним транспортом у міжнародному сполученні відповідачем було допущено перевантаження вагону поверх його максимальної вантажопідйомності та невірно зазначено дані стосовно навантаження вагонів у залізничній накладній №53076436, що у відповідності до п. 3 §3 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення є підставою для відповідальності вантажовідправника.

Не погодившись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі №910/5150/15-г та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що оскільки в наданих копіях документів відсутня розписка, а лист Хлібодарівського КУ оформлений з порушенням вимог Інструкції з діловодства в Державній адміністрації залізничного транспорту України затвердженої Наказом Укрзалізниці від 07.11.2012 року №400-Ц, то вони не можуть слугувати доказом визнання відповідачем перевантаження вагонів понад вантажопідйомність. Крім того, відповідач зазначає, що бланки накладної надруковано з порушенням §2 ст. 7 СМГС (мова країни відправлення). На підставі викладеного відповідач зазначає, що оскільки накладна №53076436 та лист про відвантаження надлишків вантажу оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, то вони не можуть слугувати доказами невірного зазначення відповідачем у накладній маси вантажу, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Також, до апеляційної скарги Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі №910/5150/15-г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 року клопотання Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі №910/5150/15-г задоволено; відновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 17.06.2015 року.

В судове засідання, призначене на 17.06.2015 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі залізничної накладної №53076436 (а.с. 7-8) зі станції Хлібодарівка вантажовідправником Хлібодарівським кар'єроуправлінням, яке відповідно до п.1.1 положення є відокремленим структурним підрозділом та входить до складу Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України", було направлено вантаж - гальку, гравій та щабель загальною вагою 1 720 000 кг на станцію призначення м.Вороніж, Російська Федерація.

З представленої до матеріалів справи накладної вбачається, що вантаж перевозився, зокрема, у вагонах №54398938, №55933980, №56658305, №56361603, №56232325 та №60475217.

У залізничній накладній №53076436 вантажовідправником зазначено, що у кожний з наведених вище вагонів завантажено по 69 000 кг вантажу.

03.05.2014 року на станції Павлоград-1 Придніпровської залізниці України на 150-тонних вагонних вагах було проведено контрольне зважування вагонів №54398938, №55933980, №56658305, №56361603, №56232325 та №60475217, про що складено відповідний Акт загальної форми №346 (а.с. 11) та комерційний акт №049237/5 від 03.05.2014 року (а.с. 9-10).

З наведених актів вбачається, що маса вантажу, вказана в залізничній накладній у графах "маса вантажу в кг, зазначена відправником", не відповідає фактичній масі вантажу, що наявний у вказаних вагонах:

- у вагоні №54398938 маса брутто 99 900 кг, нетто 75800 кг, ( тара - 24 100 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 6800 кг;

- у вагоні №55933980 маса брутто 97800 кг, нетто 73 750 кг (тара - 24 050 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 4750 кг;

- у вагоні №56658305 маса брутто 98 600 кг, нетто 74 200 кг (тара - 24 400 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 5200 кг;

- у вагоні №56361603 маса брутто 103 600 кг, нетто 79 600 кг (тара - 24 000 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 10 600 кг;

- у вагоні №56232325 маса брутто 98 800 кг, нетто 74 400 кг (тара - 24 400 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 5 400 кг;

- у вагоні №60475217 маса брутто 99 000 кг, нетто 75 000 кг (тара - 24 000 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 6 000 кг.

На виконання приписів ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення представниками залізниці про складання комерційного акту №049237/5 від 03.05.2014 року було зроблено відповідну відмітку у залізничній накладній №53076436 в графі "Комерційний акт".

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що на думку позивача, при здійсненні перевезення залізничним транспортом у міжнародному сполученні відповідачем було допущено перевантаження вагону, що є підставою для відповідальності вантажовідправника.

За приписами ч.1, п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 та частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, за вибором сторін, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Колегією суддів встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, які за своєю правовою природою мають ознаки договору перевезення.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із наданням послуг по перевезенню вантажу здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно приписів ч. 1 ст. 307, ст. 311 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Так, ст. 908 Цивільного кодексу України визначає, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно до ст. 909 цього Кодексу за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Правовідносини з міжнародного залізничного вантажного сполучення регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яке є обов'язковою для України з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні правовідносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Статтею 4 частиною 3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У відповідності до п.2 ст.2 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення дана угода застосовується до всіх перевезень вантажів, які здійснюються в прямому міжнародному залізничному вантажному сполученні за накладними СМГС та тільки у мережі залізниць учасниць даної Угоди.

Згідно з §1 ст. 7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка.

Відомості, що вносяться до накладної, повинні зазначатись розбірливо чорнилами, кульковою ручкою, на друкарській машині, комп'ютері, виконані типографським способом чи нанесені штемпелем (§1 ст.7 СМГС).

Залізниця повинна скласти комерційний акт, якщо під час перевезення або видачі вантажу вона виробляє перевірку стану вантажу, його маси або кількості місць, а також наявності накладної і при цьому встановлює: 1) повну або часткову втрату вантажу, недостачу маси, її пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин; 2) невідповідність між даними, зазначеними в накладній, і вантажем в натурі про найменування, масу, кількість місць вантажу, знаки (марки) та номери місць вантажу, найменування одержувача або станції призначення; 3) відсутність накладної чи окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній; 4) відсутність або нестачу відправних перевізних засобів, зазначених у накладній (ст. 18 СМГС).

У §11 ст.7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення зазначено, що у залізничній накладній зазначається маса вантажу.

За приписами ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме з Акту загальної форми №346 та комерційного акту №049237/5 від 03.05.2014 року, маса вантажу, вказана в залізничній накладній у графах "маса вантажу в кг, зазначена відправником", не відповідає фактичній масі вантажу, що наявний у вказаних вагонах.

Докази оскарження вказаних актів в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що комерційних акт №049237/5 від 03.05.2014 року та акт загальної форми №346 від 03.05.2014 року є належними та допустимими у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами невірного зазначення відповідачем (вантажовідправником) відомостей щодо маси вантажу та перевантаження вагонів поверх їх максимальної вантажопідйомності, що є підставою для відповідальності вантажовідправника.

У відповідності до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної. Залізниця має право перевірити правильність відомостей і заяв, зазначених відправником у накладній. Якщо в результаті перевірки вантажу, виробленої на шляху прямування або на станції призначення, з'ясувалося, що відомості, зазначені у накладній відправником, не відповідають дійсності, станція, яка проводили перевірку, повинна про це скласти комерційний акт відповідно до статті 18 і зробити відмітку про акт у накладній в графі "Комерційний акт".

Вказаною статтею СМГС передбачено, що за неправильне, неповне і неточне зазначення у накладній відомостей і заяв, у результаті чого: 1) були прийняті до перевезення вантажі, які не допускаються до перевезення 2) вантажі, допускаються до перевезення тільки з дотриманням особливих умов, були прийняті до перевезення без дотримання умов, передбачених для даного вантажу; 3) при навантаженні вантажу відправником був допущений перевантаження вагона понад його максимальної вантажопідйомності, стягується штраф.

Штраф за п. 3 стягується у відповідності зі статтею 15 у п'ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу по залізниці, на якій був виявлений цей надлишок. Цей штраф не підлягає стягненню, якщо у відповідності з внутрішніми правилами, діючими на залізниці відправлення, відправник зробив у накладній в графі "Особливі заяви відправника" запис про необхідність зважування залізницею завантаженого вагона.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У п.1 §1 ст.15 СМГС зазначено, що за перевезення по залізницях відправлення плата стягується з відправника на станції відправлення або у відповідності з діючими на залізницях відправлення внутрішніми правилами.

Статтею 13 СМГС передбачено, що провізні платежі, під якими розуміються плата за перевезення вантажу, проїзд провідника, водія автопоїзда, додаткові збори та інші витрати, що виникли за період від прийому вантажу до перевезення до моменту видачі одержувачу, обчислюються за такими тарифами, що діють в день укладення договору перевезення, зокрема, у сполученні між станціями залізниць сусідніх країн за перевезення по залізницях країни відправлення та країни призначення - за тарифами, що застосовуються залізницями цих країн для таких перевезень.

Колегією суддів встановлено, що заявлену до стягнення суму штрафу було визначено з урахуванням розміру провізної плати вантажу від станції Хлібодарівка, Донецької області до станції Павлоград-1, визначеної на підставі Тарифного керівництва №1 "Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого Наказом №317 від 26.03.2009 року Міністерства транспорту та зв'язку України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування суми штрафу за допущені вантажовідправником порушення при заповненні залізничної накладної є обґрунтованими та арифметично правильними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилань позивача про відшкодування судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи (п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суд зазначає, що до інших витрат у розумінні статті 44 Господарського процесуального кодексу України відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (ст. 30 Господарського процесуального кодексу України); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

З аналізу наведених норм слідує, що витрати сторін на забезпечення участі їх представників у судовому засіданні відшкодовуються лише у разі визнання явки учасників судового процесу обов'язковою.

Заявлені позивачем до відшкодування витрати складаються з вартості чотирьох квитків (Дніпропетровськ-Київ, Київ-Дніпропетровськ) загальною вартістю 1117,66 грн. та втрат на проживання у місті Києві в сумі 800 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у межах розгляду справи №910/5150/15-г явка представників позивача та відповідача у судові засідання 25.03.2015 року, 01.04.2015 року та 14.04.2015 року обов'язковою не визнавалась.

Зокрема, ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі №910/5150/15-г пунктом 7 суд зобов'язав учасників судового процесу забезпечити явку у судове засідання представника з документами, що посвідчують його особу та повноваження.

Однак, вказаний пункт ухвали суду вказує саме на обов'язковість наявності у осіб, які представляють інтереси учасників судового процесу, у разі виявлення позивачем або відповідачем бажання реалізувати право, передбачене ст.22 Господарського процесуального кодексу України, на участь у судових засіданнях, відповідних документів, що посвідчують їх особу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заяви Державного підприємства "Придніпровська залізниця" про відшкодування витрат на забезпечення участі представника позивача у судових засідання задоволенню не підлягають.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Крім того, обставини, на які посилається відповідач, не є підставою для звільнення від відповідальності вантажовідправника у вигляді штрафу за перевантаження вагону.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі №910/5150/15-г.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі №910/5150/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі №910/5150/15-г залишити без змін.

3. Справу №910/5150/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз