ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 5016/3073/2012(20/83)

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Дісконт", пл. Заводська, 1, м. Миколаїв, 54052

До відповідача-1: Українсько-молдавського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Жемчужина", пл. Заводська, 1, м. Миколаїв, 54052

До відповідача-2: Приватного підприємства "Бриз-Юг", вул. В. Морська, 82, кв. 10, м. Миколаїв, 54001

Треті особи, з самостійними вимогами на предмет спору:

1. Державне підприємство "Віброприбор", пр. Юрія Гагаріна, 10, м. Кишинів, МД-2001, Республіка Молдова

2. Фонд Державного майна України, вул. Кутузова, 18/9, м. Київ, 01133

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Перлина Чорномор'я", вул. Шевченка, 59, м. Миколаїв, 54001

2. Компанія "Лардіана КомпаніЛімітед" (54001, м.Миколаїв, вул. Шевченка,59, оф.14 )

За участю Прокуратури Миколаївської області, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54001

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Ніколаєва Ю.С., за довіреністю;

від відповідача-1: Маляренко Д.С., за довіреністю;

від відповідача-2: не з'явився;

від третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору: 1) Жеребцов А.В., за довіреністю; 2) Стасюк О.Д., за довіреністю;

від треті осіб без самостійних вимог: 1) Сорочан В.В., за довіреністю,

2) Сорочан В.В., за довіреністю;

від прокуратури: Бескровна І.І. - посвідчення № 027665 від 29.04.2014.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 28.12.2012 р. звернувся до господарського суду з позовом визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна бази відпочинку «Жемчужина», яка складається з двох спальних корпусів, позначених в технічному паспорті літерою «А» і «А'»; столової, позначеної літерою «Б»; овочевого сховища - складів за літерою «В» і «Г»; кафе «Ветерок» - відео зал, позначений літерою «Д»; вбиральні, літерою «Ж»; душових, літерою «Е»; електричного котла та розташована в зоні відпочинку «Коблево» Березанського району Миколаївської області по вул. Морська, 155, 155-а, укладений 23 жовтня 2006 року між Українсько Молдавським спільним підприємством «Жемчужина» та ПП «Бриз - Юг».

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі норм ст. ст. 202 (ч.1), 215 (ч. 1), 203, 91, 98, 216 Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу 1-відповідач не був наділений цивільною дієздатністю та керівник 1-відповідача перевищив свої повноваження оскільки:

- продавцем за договором купівлі-продажу від 23.10.06 р. є УМСП ТОВ «Жемчужина» в особі директора Грицюка П.П., який при укладенні договору діяв на підставі Статуту підприємства та протоколу загальних зборів засновників від 23.10.2006 року, який в подальшому було визнано недійсним в судовому порядку (Постанова Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2008 р. по справі 9/375/08);

- позивач, який є одним із засновників УМСП ТОВ «Жемчужина», стверджує про порушення своїх корпоративних прав та наполягає на тому, що зміст оспорюваного договору не відповідає внутрішній волі УМСП ТОВ «Жемчужина» та вимогам Цивільного кодексу України.

1-відповідач - УМСП ТОВ «Жемчужина» заявами від 29.01.2013 р. та від 07.05.15 р. визнає позовні вимоги позивача, просить суд їх задовольнити, посилаючись на норми ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» і ч. 2 ст. 98 Цивільного кодексу України, у зв'язку з тим, що майно, яке продавалося за оспорюваним договором, складало 95% вартості статутного фонду УМСП ТОВ «Жемчужина», рішення про його продаж повинно було прийматися виключно загальними зборами учасників УМСП ТОВ «Жемчужина». Таким чином, приймати такі рішення є виключною компетенцією загальних зборів УМСП ТОВ «Жемчужина», а тому, відповідно до п. 6.1 Статуту, виконавчий орган товариства - директор не мав права приймати такі рішення.

2-відповідач - ПП «Бриз-Юг»: у відзивах від 25.02.2013 р. та від 09.04.2015 р. заперечує на позов мотивуючи тим, що Статут не містить жодних обмежень щодо керівника УМСП ТОВ «Жемчужина» по укладанню договорів. Навіть, якщо припустити перевищення директора УМСП ТОВ «Жемчужина» своїх повноважень, відповідно до вимог ст. 241 ЦК України, за умови наступного схвалення правочину особою, від імені якого його вчинено, такий правочин є дійсним з моменту вчинення цього правочину. Про схвалення правочину УМСП ТОВ «Жемчужина» свідчить реальне передання ПП «Бриз-Юг» бази відпочинку, та отримання УМСП ТОВ «Жемчужина» коштів в рахунок оплати бази.

Крім того, відповідач зауважує, що ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2007 р. у господарській справі № 10/50/07 УМСП ТОВ «Жемчужина» було відмовлено в задоволенні вимог відносно права власності на базу відпочинку, суд встановив законність набуття ПП «Бриз-Юг» права власності на неї.

Також, даний відповідач просить суд, на підставі ст. 261, 267 ЦК України, застосувати до даного спору строки позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову.

ІІІ-особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Компанія «Лардіана КомпаніЛімітед» в письмових поясненнях на позовну заяву (вх. № 7630/15 від 30.04.15 р.) зазначає, що Компанія як зареєстрований власник спірної бази відпочинку в розумінні ст. 388 ЦК України є добросовісним набувачем цього майна.

Взагалі, ІІІ-особа вважає, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту свого права на спірну базу відпочинку.

ІІІ-особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - «ТОВ «Перлина Чорномор'я» в своїх письмових поясненнях звертає увагу суду на те, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 15.11.06 р. у справі № 5/452/06 за позовом ПП «Бриз-Юг» до відповідача УМСП ТОВ «Жемчужина» про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 23.10.2006 р., задоволено позовні вимоги та визнано дійсним договір купівлі-продажу від 23.10.06 р. Це рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Право власності на вказане майно зареєстровано за ПП «Бриз-Юг». Отже, визнання оскаржуваного договору купівлі-продажу дійсним на підставі відповідного судового рішення повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, позивачем фактично ставиться питання про перегляд місцевим господарським судом по першій інстанції іншого судового рішення цього ж суду, яке більш-ніж дев'ять років тому набрало законної сили.

Крім цього, позивач жодним чином не довів, що ПП «Бриз-Юг» знав чи не міг знати про обмеження повноважень представництва юридичної особи продавця.

Розгляд даної справи неодноразово здійснювався судовими інстанціями всіх рівнів, остаточною постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2015 р. рішення господарського суду Миколаївської області від 14.05.2014 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.11.14 р. у справі № 5016/3073/2012(20/83) скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Дисконт" до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.10.2006 року, в цій частині справу № 5016/3073/2012(20/83) передано на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області. В іншій частині рішення господарського суду Миколаївської області від 14.05.2014 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 року у справі № 5016/3073/2012(20/83) залишено без змін.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що в період знаходження справи на новому розгляді, враховуючи викладене в постанові Вищого господарського суду України від 18.02.2015 р., до господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла така кореспонденція:

06.05.15 р. клопотання про поновлення строку для подання позову, в якому позивач, посилаючись на норми ст. 264 Цивільного кодекс України стверджує, що строк позовної давності по даній справі не сплив у зв'язку з його перериванням з боку ТОВ фірма «Дисконт».

20.05.15 р. надійшли письмові пояснення, в яких позивач, посилаючись на норми Закону України «Про господарські товариства» та пункти Статуту УМСП ТОВ «Жемчужина» заявив, що укладання директором УМСП ТОВ «Жемчужина» договору купівлі-продажу бази відпочинку від 23.10.2006 р. свідчить про порушення корпоративних прав позивача - щодо управління справами товариства, розподілу прибутку товариства (з одержанням своєї частки) від господарської діяльності товариства та погіршення майнового стану підприємства, що впливає на права позивача як учасника, а, отже, рішення про задоволення заявлених позовних вимог є обґрунтованим, правомірним та таким, що відповідає встановленим обставинам справи та наявними в ній доказам.

05.06.15 р. надійшли письмові пояснення, в яких позивач, по-перше, керуючись ст. ст. 219, 220, 210 ЦК України вважає, що оспорюваний договір навіть не був укладений; по-друге, додатково посилаючись на норми ст. 167 Господарського кодексу України та ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» зазначає, що метою створення підприємства було отримання прибутку шляхом надання ним послуг, для чого йому і було передано базу відпочинку, отже, позивач має інтерес у тому, щоб УМСП ТОВ «Жемчужина» і надалі мало можливість працювати та отримувати прибуток.

Також, позивач надав суду лист 1-відповідача з додатками де зазначається, що дивіденди з 2007 року по 2015 рік не виплачуються у зв'язку з тим, що відсутній прибуток у товаристві.

11.06.2015 року за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Отже, ознайомившись з матеріалами справи, враховуючи висновки Вищого господарського суду України від 18.02.15 р., вислухавши учасників судового процесу, суд -

встановив:

13.12.2002 року Реєстраційно-ліцензійною палатою Миколаївського виконкому за № 16363 було зареєстровано Статут Українсько-Молдавського спільного підприємства ТзОВ "Жемчужина", засновниками якого є: ТзОВ "Фірма Дісконт" - 5 % у статутному фонді, що складає 28330 грн., та ДП "Віброприбор" - 95% у статутному фонді, що складає 538297 грн., яке передало до статутного фонду УМСП ТОВ "Жемчужина" базу відпочинку "Жемчужина", що не заперечується сторонами та підтверджується наявними в справі Протоколом зборів засновників від 02.10.02 року, Актом розрахунку оціночної вартості видів основних засобів та нематеріальних активів та Списком майна ТОВ "Дісконт", що передається в тимчасове користування УМСП ТзОВ "Жемчужина".

Згідно протоколу загальних зборів засновників УМСП ТОВ „Жемчужина", 23.10.2006р. відбулися загальні збори засновників УМСП ТОВ „Жемчужина" за участю ТОВ „Фірма „Дісконт" в особі директора Грицюка П.П. і ДП „Віброприбор" в особі представника Приходько О.І., який діяв на підставі доручення від 30.12.2003р. На цих зборах були прийняті рішення про затвердження фінансового звіту за 1-3 квартал 2006р. і про продаж ПП „Бриз-Юг" бази відпочинку „Жемчужина", що розташована за адресою:с. Коблево, Березанського району Миколаївської області, вул. Морська, 155, 155-а.

Тією ж датою 23.10.2006 року між УМСП ТОВ "Жемчужина" (продавець) та ПП "Бриз-Юг" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної бази відпочинку "Жемчужина", за умовами якого продавець передає у власність покупця майновий комплекс - базу відпочинку "Жемчужина", вартістю 600 000 грн.

Договір зі сторони УМСП ТОВ "Жемчужина" підписано його директором Грицюком П.П., діючого на підставі Статуту та протоколу загальних зборів засновниеів від 23 жовтня 2006 року, а зі сторони ПП "Бриз-Юг" - директором Єрьоменко Г. В.

Договір скріплено печатками юридичних осіб.

Відповідно до п. 1.3 договору майно належить позивачу на праві власності, яке виникло у нього на підставі його Статуту та установчого договору, зареєстрованих 13.12.2002 року, та Акту прийому - передачі майна, переданого учасниками в статутний фонд УМСП ТОВ "Жемчужина" від 03.01.2003 року та додатків до нього.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що покупець сплачує продавцю гроші двома частинами: 4 900, 00 грн. - протягом двох банківських днів з дня підписання договору; 595 100, 00 грн. - протягом 10-ти банківських днів з часу виникнення права власності на майно у покупця.

Відповідно до п. 4.1 договору передача майна здійснюється шляхом підписання Акту прийому-передачі майна.

23.10.06 року сторонами правочину було складено Акт прийому-передачі за договором купівлі-продажу від 23.10.06 року, відповідно до якого ПП "Бриз-Юг" прийняло, а УМСП ТОВ "Жемчужина" передало цілісний майновий комплекс - базу відпочинку "Жемчужина".

В подальшому, рішенням господарського суду Миколаївської області від 15.11.06 року у справі № 5/452/06 за позовом ПП "Бриз-Юг" до відповідача УМСП ТОВ "Жемчужина" про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 23.10.06 року (який є предметом спору у даній справі) були задоволені позовні вимоги та визнано дійсним договір купівлі-продажу від 23.10.06 року.

Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Право власності на вказане майно зареєстровано за ПП "Бриз-Юг".

Надалі, ПП "Бриз-Юг" відчужив вищевказане нерухоме майно ТОВ "Перлина Чорномор'я", про що укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1 від 07.12.06 року. Майно передано на підставі Акту прийому-передачі за договором купівлі-продажу № 1 від 07.12.06 року.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.12.2006 року у справі № 5/536/06 договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1 від 07.12.06 року визнано дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Право власності на вказане майно 11.01.07 року було зареєстровано за ТОВ "Перлина Чорномор'я".

В подальшому, ТОВ «Перлина Чорномор'я» відчужив вищевказане нерухоме майно Компанії «Лардіана Компані Лімітед» (Кіпр, Нікосія), про що укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу комплексу від 29.01.2011 року.

Даний договір є чинним. Після чого, Компанія, як новий власник бази відпочинку «Магнолія», отримала за місцем її розташування в Коблевській сільській раді Березанського району Миколаївської області свідоцтво про право власності на нерухоме майно встановленого зразка за № 982585 від 01.04.2011 р., а також, згідно витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно № 29516497 від 01.04.2011 р., виданого Березанським БТІ Березанського району Миколаївської області, провела державну реєстрацію речових прав на зазначений майновий комплекс.

Слід зазначити, що назву бази відпочинку, згідно з рішенням виконавчого комітету Коблевської сільської ради № 82 від 08.09.10 р., було змінено з «Жемчужина» на «Магнолія» та присвоєно нову адресу, вул. Морська, 153/1 в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області.

Предметом даного спору виступає немайнова вимога позивача до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна укладеного 23.10.2006 року.

Підставою виступає порушення корпоративних прав позивача у зв'язку з незаконним укладанням оспорюваного договору, його невідповідності волі УМСП ТОВ «Жемчужина», відсутності цивільної дієздатності у цього товариства.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про господарські товариства», положеннями Цивільного кодексу про визнання угод недійсними.

Дослідивши надані учасниками докази, оцінивши їх відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши викладені обставини у відповідності з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вказаною нормою дійсно надано право будь-якій заінтересованій особі (не тільки стороні за договором) звернутися до суду із позовом про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з'ясування фактичних обставин, суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально - правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач, звернувшись з даним позовом до суду, обґрунтовує порушення відповідачами своїх корпоративних прав та законних інтересів при укладанні оспорюваної угоди тим фактом, що рішення загальних зборів УМСП ТОВ «Жемчужина» від 23.10.2006 р., на підставі якого й була укладена ця угода, були визнані недійсними в судовому порядку, отже його право на участь в реалізації майна товариства було порушено.

Суд погоджується з цими твердженнями позивача, оскільки цей факт пов'язаний безпосередньо з охоронюваними законом інтересами позивача виходячи з такого:

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Аналіз наведених норм матеріального права та зважаючи на частку позивача у статутному фонді товариства, дає підстави для висновку, що акціонер (учасник) товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав (постанова Верховного Суду України від 09.12.2014р. у справі №911/2089/14).

Відповідно до змісту п. 3.1 Статуту УМСП ТОВ «Жемчужина», з ціллю отримання прибутку товариство здійснює такі види діяльності:

- надання послуг в області організації відпочинку та оздоровлення населення;

- діяльність у сфері громадського харчування, роздрібної та оптової торгівлі по реалізації продуктів харчування;

- оптова, роздрібна та комісійна торгівля (в тому числі виїзна та виносна) промисловими, непродовольчими та продовольчими товарами, а також товарами народного споживання як за безготівковий розрахунок;

- організація та експлуатація підприємств громадського харчування, кафе, барів, ресторанів, магазинів, кіосків в таке інше;

- організація та обслуговування платних місць паркування та тимчасового паркування автотранспорту.

Вищим органом товариства виступають збори учасників товариства, які складаються з учасників товариства або їх призначених представників. Збори учасників уповноважені приймати рішення по всім питанням, що стосуються діяльності товариства, зокрема - встановлення порядку розподілу прибутків та покриття збитків (розділ 5 Статуту).

Пунктом 5.2. Статуту товариства визначена виключна компетенції зборів учасників товариства, до якої належить, зокрема, передача будь якого питання виконавчому органу товариства.

Прибуток товариства створюється з надходження від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них видатків та видатків на оплату праці. Чистий прибуток, який отриманий після розрахунків, передбачених законодавством, залишається в повному розпорядженні товариства (п. 8.2 Статуту).

Відповідно до п. 5.2.6, 6.1 Статуту УМСП ТОВ «Жемчужина», директор є виконавчим органом товариства, обирається зборами учасників, здійснює керівництво поточною діяльністю товариства в межах своїх повноважень, визначених установчими документами.

При цьому, п. 6.3.1 Статуту УМ СП ТОВ «Жемчужина» наділяє директора повноваженнями по складанню договорів або угод та наділяє його правами по їх виконанню, але ні у цьому пункті ні у іншому не зазначено, що директор має право самостійно їх укладати. Крім того, питання по відчуженню майна що становить більше 50% статуту товариства, мають право вирішувати тільки загальні збори товариства, що встановлено ст. 98 ЦК України.

Постановою від 18.09.2008 р. Одеський апеляційний господарський суд по справі № 9/375/08 за позовом ТОВ фірма «Дісконт» до Українсько-Молдавського спільного підприємства ТОВ «Жемчужина», третя особа без самостійних вимог - ДП «Вібропрібор», позов задовольнив та визнав недійсним рішення загальних зборів УМСП ТОВ «Жемчужина», оформлене протоколом від 23.10.2006 р., дійшовши висновку про порушення ТОВ «Жемчужина» порядку скликання та проведення цих зборів.

При цьому, з постанови Одеського апеляційного господарського суду по справі №9/375/08 вбачається, що учасники у зборах 23.10.2006 участі не приймали та не направляли своїх представників.

З урахуванням викладеного, є обґрунтованими висновки позивача про те, що оскаржуваним договором купівлі-продажу нерухомого майна фактично здійснено реалізацію функції розпорядження майном товариства (грошовими коштами в розмірі 600 000.00 грн.) без належного погодження зборами учасників.

А, отже, директор УМ СП ТОВ «Жемчужина», укладаючи від імені товариства договір купівлі-продажу бази відпочинку від 23.10.2006 р., діяв з перевищенням повноважень, наданих йому Статутом та чинним законодавством України, що відповідно є підставою визнання і правочину недійсним.

Таким чином, в зв'язку з укладанням такого договору купівлі-продажу від 23.10.2006 р. позивач як учасник УМСП ТОВ «Жемчужина» з часткою у статутному фонді, що складає 5% фактично був позбавлений права отримання певної частки прибутку від статутної діяльності ТОВ, а саме - надання послуг в області організації відпочинку та оздоровлення населення, а також активів в разі ліквідації ТОВ.

Отже, укладаючи оспорювану угоду відповідачами було порушено суб'єктивне право позивача.

Водночас, судом не взято до уваги твердження позивача, що оспорювана угода взагалі не укладалась бо нотаріально не була посвідчена та вчасно не пройшла державну реєстрацію. Такі підстави позивача суперечать фактичним обставинам справи, оскільки господарським судом Миколаївської області по справі № 5/452/06 за позовом ПП «Бриз-Юг» до УМСП ТОВ «Жемчужина», саме на підставі ст. 219 ЦК України, було прийнято рішення про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 23.10.2006 р., яке набрало законної сили.

По-друге, суд не отримав нормативне обґрунтування від опонентів позивача з тієї обставини, що звернення до суду із даним позовом про визнання недійсним договору, який вже розірвано в судовому порядку, суперечить закону.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 257, 268 Цивільного кодексу України до позовних вимог про визнання угод недійсними застосовується загальний строк позовної давності - три роки.

Перебіг позовної давності згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, що його порушила.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 ЦК України.

Згідно пояснень позивача, 22.10.2009 року УМСП ТОВ «Жемчужина» подано позовну заяву до господарського суду Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу бази відпочинку між УМСП ТОВ «Жемчужина» та ПП «Бриз-Юг» від 23.10.2006 р. недійсним. Згодом, було порушено провадження у справі № 18/194/09, яке 29.03.2011 р. було припинено у зв'язку з тим, в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено відповідний запис про припинення ПП «Бриз-Юг».

14.02.2012 р. Одеським апеляційним адміністративним судом у справі № 2-а-2339/11/1470 винесено постанову, якою запис по ПП «Бриз-Юг» «припинено» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців визнано противоправним та зобов'язано вчинити запис про його відміну.

05.03.2012 року першим відповідачем було подано заяву про перегляд справи за нововиявленими обставинами.

У грудні 2012 року позивачу стало відомо з Єдиного реєстру судових рішень, що 08.10.2012 року постановою Вищого господарського суду України у поновлені провадження у справі № 18/194/09 відмовлено.

Як зазначалось позивачем та не заперечувалось відповідачами з початку 2007 року УМСП ТОВ «Жемчужина» намагається повернути майно у свою власність.

За правилами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично, на погляд суду, в спірних відносинах мало місце переривання позовної давності:

Так, з боку 1-відповідача:

- 08.02.2007 р. - подавався позов до ПП «Бриз-Юг» про розірвання договору купівлі-продажу від 23.10.2006 р. та визнання права власності.

З боку позивача:

- 05.06.2008 р. - подавався позов про визнання недійсними рішень загальних зборів оформлених протоколом 23.10.2006 р.

Але ж позов по даній справі надійшов до суду 28.12.2012 р. вже після спливу строку позовної давності навіть після його переривання, як з боку однієї сторони так і з боку другої.

Разом з тим, учинення позову за однією вимогою не може переривати позовну давність за іншими вимогами, що входять до змісту цього ж зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов висновків про пропуск позивачем у спірних відносинах строку позовної давності за зверненням до суду за захистом своїх порушених прав, у зв'язку з чим суд відмовляє ТОВ фірмі «Дисконт» в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 16 червня 2015 року.

Суддя О.Г.Смородінова