ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.06.15р. Справа № 904/2808/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 34 642 444 грн. 95 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Букоємський Р.В., дов .№ 14-138 від 13.05.14р.;

від відповідача: Кісілевич Є.Є., дов. №14/19 від 14.07.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" заборгованість в розмірі 34 642 444 грн. 95 коп., з яких: 20 601 167 грн. 98 коп. - основний борг, 3 316 636 грн. 15 коп. - пеня, 783 173 грн. 57 коп. - 3% річних, 9 941 467 грн. 25 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 795/14-ТЕ-3 від 18.12.13р. щодо своєчасної оплати вартості спожитого природного газу у період з жовтня по грудень 2014 року.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, зазначаючи, що станом на 12.03.2015р. сума основного боргу складає 17 997 394 грн. 00 коп., у зв'язку із чим вважає, що позивачем заявлено позовні вимоги, які не відповідають дійсності в частині визначення суми основного боргу та ставить під сумнів правильність нарахування позивачем штрафних санкцій. Одночасно, просив суд на підставі ст. 83 ГПК України зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50 %, посилаючись на те, що відповідач є державним підприємством, яке знаходиться в скрутному фінансовому становищі, має стратегічне значення для економіки та безпеки держави; на даний час наявна чимала заборгованість населення та установ, що фінансуються з державного бюджету, а тарифи на теплову енергію, встановлені НКРЕ заздалегідь є збитковими та нерентабельними, оскільки не покривають затрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалася перерва з 30.04.2015р. по 26.05.2015р.та з 26.05.2015р. по 09.06.2015р.

В порядку ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2013р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір купівлі-продаж природного газу № 795/14-ТЕ-3 (надалі - Договір), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору).

За умовами п. 1.2 Договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 29.04.2014р., газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п. 11.1 Договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У пункті 2.1 Договору сторони визначили, що продавець передає покупцеві з 01.01.14р. по 31.12.14р. газ обсягом до 36 100 тис. куб. м., у тому числі в узгодженій кількості по місяцях кварталів.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

В п. 3.4. Договору сторони угодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печаткою покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцю та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмові від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1 118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб м. природного газу - 1 118,974 грн., крім того ПДВ -17 % - 190226 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн. (п. 5.2. Договору).

Додатковою угодою № 1 від 24.01.14р. сторони виклали з 01.01.14р. п. 5.2 Договору в наступній редакції:

Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ -20 % - 218,20 грн. , всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

За умовами п. 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору у період з січня по грудень 2014 року позивач здійснив постачання відповідачу природного газу на загальну суму 48 585 501 грн. 27 коп., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу та не заперечується відповідачем (а.с. 22-27).

Як зазначає позивач, стягнення заборгованості за природний газ, поставлений у січні-березні 2014р. та пеня, 3% річних, інфляційні втрати, нараховані позивачем до 22.05.2014р. за несвоєчасну сплату вартості поставленого природного газу у зазначеному періоді, було предметом розгляду господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4107/14, за результатами розгляду якої прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог, яке набрало чинності.

Відповідач за отриманий природний газ розраховувався несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за період з жовтня по грудень 2014р. в сумі 20 601 167 грн. 98 коп.

Згідно п. 7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 Договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У пункті 9.3 Договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 5 років.

За розрахунком позивача, підлягає стягненню пеня за період з 23.05.14р. по 12.03.15р., розрахована за кожним актом окремо, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, у загальному розмірі 3 316 636 грн. 15 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 9 941 467 грн. 25 коп., на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляції за період з травня 2014р. по лютий 2015р. та суму 783 173 грн. 57 коп. 3 % річних за період з 23.05.14р. по 12.03.15р.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу природного газу, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 ч. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст.ст. 9, 16, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220 та 230-232 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що розрахунок 3% річних та пені відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства.

Водночас, перевіряючи розрахунок інфляційних нарахувань, судом встановлено, що виконуючи нарахування за простроченими грошовими зобов'язаннями відповідача з січня по березень 2014р. позивачем нараховувався індекс інфляції за кожний наступний місяць у заявленому періоді на суму боргу, що вже включала в себе інфляційне збільшення за попередній місяць. У зв'язку із чим, згідно перерахунку, здійсненому господарським судом, до стягнення з відповідача підлягає сума інфляційних втрат у загальному розмірі 7 537 103 грн. 93 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Одночасно, господарський суд відхиляє заперечення відповідача щодо розміру суми основного боргу, оскільки вони спростовуються умовами спірного Договору, якими визначена черговість погашення заборгованості покупця (п. п. 6.2, 6.4 Договору), а також обґрунтованим розрахунком суми основного боргу, згідно якого позивачем враховані сплати, внесені відповідачем за наданими останнім платіжними дорученнями.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої обов'язки щодо оплати переданого позивачем у власність відповідачу природного газу у спірному періоді, чим порушив умови укладеного із позивачем Договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 20 601 167 грн. 98 коп., 783 173 грн. 57 коп. 3% річних та 7 537 103 грн. 93 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи відповідач заявив клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені, обґрунтовуючи клопотання тим, що ПАТ „Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" є державним підприємством, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. На даний час підприємство знаходиться в скрутному фінансовому становищі, оскільки велика дебіторська заборгованість населення та установ, що фінансуються з державного бюджету, в тому числі контрагенту в особі КП ДМР „Дніпродзержинськтепломережа", заборгованість якого складає понад 90% від загальної заборгованості та арештовані рахунки відповідача, не дають можливості вчасно розрахуватися за зобов'язаннями. Крім того, тарифи на теплову енергію, встановлені НКРЕ заздалегідь є збитковими та нерентабельними, оскільки не покривають затрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, суд вважає, що відповідачем належними доказами підтверджено, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Крім того, пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Крім того, відповідач не ухиляється від повернення заборгованості позивачу, та в межах наявних коштів, здійснює погашення заборгованості перед позивачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити частково, зменшивши пеню на 30% до 2 321 645 грн. 31 коп.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Радянська, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 20 601 167 грн. 98 коп. (двадцять тисяч шістсот одну тисячу сто шістдесят сім грн. 98 коп.) основного боргу, 2 321 645 грн. 31 коп. (два мільйони триста двадцять одну тисячу шістсот сорок п'ять грн. 31 коп.) пені, 783 173 грн. 57 коп. (сімсот вісімдесят три тисячі сто сімдесят три грн. 57 коп.) 3% річних, 7 537 103 грн. 93 коп. (сім мільйонів п'ятсот тридцять сім тисяч сто три грн. 93 коп.) інфляційних втрат, 64 295 грн. 90 коп. (шістдесят чотири тисячі двісті дев'яносто п'ять грн. 90 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І. А. Рудь

Повне рішення складено - 15.06.15р.