ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Справа № 12/133-09

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіУдовиченка О.С.,
суддів:Міщенка П.К.,
Поліщука В.Ю. (доповідач),
розглянувшикасаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області,
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 6 квітня 2015 року,
та ухвалуГосподарського суду Сумської області від 23 лютого 2015 року,
у справі № 12/133-09,
за заявоюУправління Пенсійного фонду України в Зарічному районі міста Суми (м. Суми),
доВідкритого акціонерного товариства "Сумський м'ясокомбінат" (м. Суми),
про визнання банкрутом,-
представники учасників судового провадження не з'явились;
в с т а н о в и в :

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14.09.2009 року за заявою Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі міста Суми (далі за текстом - УПФ України в Зарічному районі) порушено провадження у справі № 12/133-09 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Сумський м'ясокомбінат" (далі за текстом - ВАТ "Сумський м'ясокомбінат"); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Нагорнєву Тетяну Володимирівну, інше.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 23.02.2015 року у справі № 12/133-09 (суддя - Костенко Л.А.) в задоволенні Заяви Державної податкової інспекції у місті Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі за текстом - ДПІ у м. Сумах) (№ 58569/18-19-25.02-15 від 06.11.2014 року) до ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" про визнання кредиторських вимог у розмірі 2 403 859 грн. 46 коп. - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 року справі № 12/133-09 (головуючий суддя - Пуль О.А., судді: Білоусова Я.О., Лакіза В.В.) апеляційну скаргу ДПІ у м. Сумах залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Сумської області від 23.02.2015 року у справі № 12/133-09 залишено без змін. При цьому, апеляційний господарський суд вказав, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування спірної ухвали.

Не погоджуючись з прийнятими господарськими судами першої та апеляційної інстанції ухвалою та постановою, ДПІ у м. Сумах звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 року та ухвалу Господарського суду Сумської області від 23.02.2015 року у справі № 12/133-09 в частині відмови в задоволенні кредиторських вимог ДПІ у м. Сумах у розмірі 2 403 859 грн. 46 коп.; прийняти нове судове рішення, яким визнати поточні кредиторські вимоги ДПІ у м. Сумах до ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" у розмірі 2 403 859 грн. 46 коп. та включити їх до Реєстру вимог кредиторів у справі № 12/133-09 про банкрутство ВАТ "Сумський м'ясокомбінат". При цьому, скаржник посилається на порушення господарськими судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 1, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Вищого господарського суду України від 02.06.2015 року, згідно зі ст. 1114 ГПК України, касаційну скаргу ДПІ у м. Сумах прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні за участю уповноважених представників учасників судового провадження.

Скаржник та інші учасники касаційного провадження уповноважених представників в судове засідання касаційної інстанції не направили, хоча про дату, час та місце розгляду касаційної скарги були повідомлені належним чином. Враховуючи, що учасників судового провадження було повідомлено про те, що не з'явлення їх представників в судове засідання касаційної інстанції не тягне за собою відкладення розгляду справи, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про можливість розгляду касаційної скарги за відсутності в судовому засіданні уповноважених представників учасників касаційного провадження.

Заслухавши доповідь судді Поліщука В.Ю., обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи встановлено наступне.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14.09.2009 року порушено провадження у справі № 12/133-09 про банкрутство ВАТ "Сумський м'ясокомбінат", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Сумської області від 15.04.2010 року у справі № 12/133-09 ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" визнано банкрутом, введено ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 20.06.2013 року у справі № 12/133-09 призначено ліквідатором ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" арбітражного керуючого Верченка Д.В.

У листопаді 2014 року ДПІ у м. Сумах звернулась до місцевого господарського суду із Заявою, у якій просила визнати поточні кредиторські вимоги до ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" в сумі 2 403 859 грн. 46 коп. - податкового боргу з орендної плати за земельні ділянки з юридичних осіб, що збільшилась за період з 01.09.2014 року по 05.11.2014 рік. В обґрунтування заявлених до ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" вимог, ДПІ у м. Сумах послалось на складений за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" з питання дотримання вимог податкового законодавства за період червень-грудень 2011 року та січень-вересень 2012 року Акт перевірки № 3543/152/05496017 від 08.11.2012 року та податкове повідомлення-рішення № /65407 від 18.12.2012 року, яким ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" збільшено грошове зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності на загальну суму 2 283 210 грн. 10 коп. (у т. ч. за основним платежем - 1 411 053 грн. 88 коп. та фінансових санкцій у сумі 672 156 грн. 22 коп.). Період, за який встановлено донарахування, є червень - грудень 2011 року та січень - вересень 2012 року.

Встановивши наведені вище обставини, місцевий господарський суд, з яким погодився господарський апеляційної інстанції, дійшов висновку про відмову у визнанні заявлених ДПІ у м. Сумах вимог, як таких, що виникли після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

Не погоджуючись з такими висновками господарських судів першої та апеляційної інстанцій, ДПІ у м. Сумах звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення місцевим та апеляційним господарськими судами, зокрема, ст. ст. 1, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 року та ухвалу Господарського суду Сумської області від 23.02.2015 року у справі № 12/133-09 в частині відмови в задоволенні кредиторських вимог ДПІ у м. Сумах у розмірі 2 403 859 грн. 46 коп.; прийняти нове судове рішення, яким визнати поточні кредиторські вимоги ДПІ у м. Сумах до ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" у розмірі 2 403 859 грн. 46 коп. та включити їх до Реєстру вимог кредиторів у справі № 12/133-09 про банкрутство ВАТ "Сумський м'ясокомбінат".

Задовольняючи подану ДПІ у м. Сумах касаційну скаргу частково, колегія суддів касаційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, яка підлягає до застосування у спірних правовідносинах), мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 ст. 12 цього Закону встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, з моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Наведеним спростовуються посилання касаційної скарги щодо непоширення мораторію на задоволення вимог кредиторів на заявлені ДПІ у м. Сумах вимоги.

Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 18.12.2012 року у справі № 5/34-09, від 12.03.2013 року у справі № 29/5005/16170/2011, від 01.10.2013 року у справі № 28/5005/3240/2012.

Окрім зазначеного, колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що, згідно зі ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (в цьому випадку, з 15.04.2010 року), зокрема, припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута.

За таких підстав, вимоги ДПІ у м. Сумах у сумі 672 156 грн. 22 коп. - фінансових санкцій визнанню не підлягають, у зв'язку з чим прийняті місцевим та апеляційним господарськими судами ухвала та постанова у відповідній частині мають бути залишені в силі.

Щодо вимог ДПІ у м. Сумах у сумі 2 283 210 грн. 10 коп. - орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, колегія суддів касаційної інстанції відзначає наступне.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Земельного кодексу України, суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно зі ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексу України).

У відповідності зі ст. ст. 21, 22 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Орендна плата справляється у грошовій формі. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

При цьому, необхідно відзначити, що приписами Податкового кодексу України не передбачено самостійного корегування податковим органом сум, задекларованих платником податків, а земельне законодавство не пов'язує визнання особи банкрутом з припиненням зобов'язань зі сплати орендної плати за землю, відтак, відповідну орендну плату за землю слід вважати витратами пов'язаними з ліквідаційною процедурою.

Колегія суддів касаційної інстанції, з урахуванням наведених вище норм, вважає за необхідне відзначити, що обмеження, передбачені ст. 23 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у цьому випадку, не стосуються вимог ДПІ у м. Сумах, яким заявлено вимоги з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

В силу ст. 1115, 1117 ГПК України, у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням. Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п. 3) ст. 1119 ГПК України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких підстав та враховуючи, що господарськими судами першої та апеляційної інстанцій обставини щодо заявлених ДПІ у м. Сумах вимог (що складаються з вимог по орендній плати за земельні ділянки державної та комунальної власності) не встановлювались (зокрема, щодо подання ВАТ "Сумський м'ясокомбінат" відповідних декларацій, тощо), прийняті місцевим та апеляційним господарським судами ухвала та постанова (в частині вимог ДПІ у м. Сумах у сумі 2 283 210 грн. 10 коп. - орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності) мають бути скасовані, а справа - направленню в цій частині на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, господарському суду необхідно врахувати наведене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та процесуального права.

За таких підстав, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 6 квітня 2015 року та ухвалу Господарського суду Сумської області від 23 лютого 2015 року у справі № 12/133-09 скасувати в частині вимог Державної податкової інспекції у місті Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області у сумі 2 283 210 грн. 10 коп. - орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

3. Справу № 12/133-09 у відповідній частині передати на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Головуючий суддяО.С. Удовиченко
судді:П.К. Міщенко
В.Ю. Поліщук