ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р.Справа № 923/411/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача: Демчук О.В. довіреність № 14-94 від 18.04.2014

від відповідача: Петренко Н.О. довіреність № б/н від 23.06.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Херсонської області від 23.04.2015

по справі № 923/411/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Закритого акціонерного товариства "Теплотехніка"

про стягнення 55361,19 грн.

В С Т А Н О В И В :

11.03.15 р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ (далі по тексту ПАТ НАК «Нафтогаз України») звернулося з позовом до Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Закритого акціонерного товариства "Теплотехніка", м. Херсон, (далі по тексту ДП «Теплотехсервіс») про стягнення на підставі договору № 13/2710-ТЕ-33 купівлі-продажу природного газу від 28 грудня 2012 року заборгованості в сумі 55361,19 грн., з яких: 21312,70 грн. - втрати від інфляції; 27287,55 грн. - пеня та 6760,94 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення оплати основного боргу за поставлений природний газ у січні-квітні, жовтні-грудні 2013 р.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 23.04.15 р. (суддя Остапенко Т.А.) позов ПАТ НАК «Нафтогаз України» задоволено частково, з ДП "Теплотехсервіс" на користь позивача стягнуто 13643,78 грн. пені, 6549,91 грн. 3% річних, 18847,87 грн. інфляційних втрат, 1289,86 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов ПАТ НАК «Нафтогаз України, суд 1 інстанції виходив з того, що позивач довів належними доказами факт прострочення частини вартості поставленого природного газу у спірний період та поклав в основу свого рішення нарахування позивача, здійснені за поставлений природний газ у січні-квітні, жовтні-грудні 2013 р., за виключенням 102700 грн. строк сплати яких було змінено договором від 03.10.2014 р. №578/30 про організацію взаєморозрахунків, укладеному між Територіальним органом Казначейства у Херсонській області, Департаментом фінансів Херсонської обласної державної адміністрації, Департаментом бюджету і фінансів Херсонської міської ради, Наддніпрянською селищною радою, Дочірнім підприємством "Теплотехсервіс" Закритого акціонерного товариства "Теплотехніка", Національною акціонерною компанію "Нафтогаз України".

Крім того, суд 1 інстанції на підставі ст. 233 ГК України, п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України зменшив суму пені, яка підлягала стягненню, до 13643,78 грн. посилаючись на винятковість даного випадку, що зумовлено особливістю здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, законодавчо обумовленою специфікою взаємовідносин між суб'єктами, що провадять господарську діяльність та межі державного регулювання в енергетичній галузі, врегульовані положеннями Законів України "Про теплопостачання", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", приймаючи до уваги відсутність основної заборгованості за розрахунками за природний газ, соціальну спрямованість діяльності Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Закритого акціонерного товариства "Теплотехніка" по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, релігійних організацій, національних творчих спілок та їх осередків, баланс інтересів сторін та їх фінансовий стан, суд 1 інстанції вирішив задовольнити клопотання відповідача, та відповідно до ст. 233 ГК України, п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України зменшити заявлену до стягнення суму пені на 50%.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ НАК «Нафтогаз України» через господарський суд Херсонської області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 23.04.15 р. в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 13643,77 грн. пені та стягнути вказану суму з відповідача, оскільки зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають істотне значення для розгляду справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ НАК «Нафтогаз «України» посилається на те, що суд 1 інстанції при прийнятті оскарженого рішення не врахував відсутність неправомірних дій позивача щодо договірних відносин; важкий фінансовий стан позивача, його особливий економічний та соціальний статус; ту обставину, що відповідачем не надано жодних належних доказів винятковості обставин; судом не надано належної оцінки ступеню виконання зобов'язання, терміну прострочення; та порушив норми чинного процесуального та матеріального права.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, але в судовому засіданні просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 23.04.15 р. без змін, вважаючи його обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі за текстом рішення - позивач, продавець) та Дочірнім підприємством "Теплотехсервіс" Закритого акціонерного товариства "Теплотехніка" (надалі за текстом рішення - відповідач, покупець) був укладений договір № 13/2710-ТЕ-33 купівлі-продажу природного газу (надалі за текстом рішення - Договір) (а.с. 18-23).

Відповідно до п.1.1., 1.2. договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар - цей природний газ (далі-газ) на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх релігійними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

За п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов договору № 13/2710-ТЕ-33 від 28 грудня 2012 року позивач поставив протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2013 року, а відповідач прийняв імпортований природний газ на загальну суму 1063266,76 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за січень від 30.09.2013 року, за лютий від 30.09.2013 року, за березень від 30.09.2013 року, за квітень від 30.09.2013 року, за жовтень від 31.10.2013 року, за листопад від 30.11.2013 року, за грудень від 24.01.2014 року (а.с. 26-32).

Пунктом 6.1. договору, сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплату за поставлений газ відповідач здійснював з порушенням строків, узгоджених в договорі.

Станом на 31.10.2014 року основний борг відповідачем сплачено, що підтверджується розрахунком позивача, сальдо по підприємству ДП "Теплотехсервіс" ЗАТ "Теплотехніка" з 01.01.2013 року по 31.10.2014 року; операціями по підприємству ДП "Теплотехсервіс" ЗАТ "Теплотехніка" 01.01.2013 року по 31.10.2014 року, банківською випискою, реєстром прийнятих платежів (а.с.12-17, 89-93).

Таким чином, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не порушував умови договору щодо дотримання строків оплати природного газу.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Право на нарахування пені сторони узгодили в п.7.2. договору, яким передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю, або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З врахуванням наведених норм права та встановленого факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати вартості поставленого природного газу, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку що правомірності вимог позивача про стягнення з відповідача пені.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (пункт 3.17.4 постанови пленум Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18).

Враховуючи вищенаведене, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що даний випадок є винятковим з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення додержання дисципліни газопостачання та поліпшення розрахунків за використаний природний газ" від 15.04.1999 № 594, з подальшими змінами та доповненнями, запроваджено для комунальних підприємств теплоенергетики, водопостачання і водовідведення, міського електротранспорту схеми розрахунків, у яких передбачено, що кошти, які надходять на рахунки теплопостачальних підприємств за теплоносії, підприємств водопостачання і водовідведення, міського електротранспорту за надані послуги, розподіляються у відсотковому відношенні вартості спожитого природного газу та електроенергії до вартості виробленої теплоенергії та наданих послуг з водопостачання і водовідведення та міського електротранспорту та спрямовуються на розподільчі рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" і енергопостачальних компаній.

Згідно із пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Питання удосконалення схем розрахунків за використану електроенергію та природний газ" від 03.12.2008 № 1082, та пунктів 1, 3, 6 Порядку відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання, та проведення розрахунків за спожитий природній газ, затвердженого вказаною постановою, які діяли у періоді за який нарахована неустойка, плата за теплову енергію від усіх категорій споживачів зараховувалась виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за використаний природний газ комунальними підприємствами теплоенергетики, тепловими електростанціями, теплоелектроцентралями, котельнями та іншими суб'єктами господарювання, які провадять діяльність, пов'язану з постачанням теплової енергії, крім підприємств, що належать до системи автономного та децентралізованого теплопостачання. Суб'єктів господарювання, що провадять діяльність, пов'язану з постачанням теплової енергії зобов'язано відкрити поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання. Норматив відрахування коштів на рахунок дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", визначений з урахуванням базового нормативу відрахування коштів, нормативу відрахування коштів, скоригованого Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", та частини виручки, яка підлягає обов'язковому перерахуванню на поточний рахунок підприємства теплоенергетики, затверджується Міністром регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, Міністром енергетики та вугільної промисловості, погоджується віце-президентом Всеукраїнської асоціації органів місцевого самоврядування "Асоціація міст України та громад". Усі категорії споживачів теплової енергії сплачують вартість отриманих ними послуг з теплопостачання шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в установах уповноваженого банку.

Отже, вказаними нормативними актами встановлений спеціальний порядок отримання та розподілу виручки за поставлену теплову енергію, відповідно до якого Відповідач обмежений у вільному розпорядженні коштами, які надходять на його рахунок від споживачів, нормативом, що встановлюється Позивачем.

Окрім того, на можливість своєчасних розрахунків із Позивачем за отриманий природній газ суттєво впливає збитковість тарифів на теплову енергію, встановлених для населення, і постійна наявність заборгованості по компенсації пільг та різниці у цих тарифах.

При цьому суд 1 інстанції при вирішенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, правомірно врахував також наступне.

На підтвердження обставин важкого фінансового стану, яким відповідач, зокрема, обґрунтовує клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій ним подано фінансові звіти, де відображений баланс підприємства на 30.09.13 р. та 31.12.2013, який підтверджує збитковість діяльності підприємства відповідача в сумі 39100 грн., дебіторську заборгованість в сумі 901700 грн. Дебіторську заборгованість за період 01.01.2013-01.04.2013 та 4 квартал 2013 року підтверджено оборотно-сальдовими відомостями (а.с. 79-83). Заборгованість за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію, що надана населенню у 2010-2014 роках наведено в розрахунку (а.с. 75).

Позивачем на підтвердження збитковості господарської діяльності підприємства суду надано звіт про фінансові результати за 2013 р., баланс на 31.12.2013 р., звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014 р., баланс на 30.09.2013 р. У 2013 році сума збитку склала 12521324 тис. грн., кредиторська заборгованість за товари, роботи послуги обраховується в сумі 35983529 тис. грн., розрахунками з бюджетом - 2863886 тис. грн., з оплати праці - 1467 тис. грн., зобов'язання за короткостроковими банківськими кредитами в сумі - 21249001 тис. грн. Дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги складає 1480808 тис. грн. За 9 місяців 2014 року сума збитку склала 62474671 тис. грн., кредиторська заборгованість за товари, роботи послуги обраховується в сумі 62680246 тис. грн., розрахунками з бюджетом - 308381 тис грн., з оплати праці - 6623 тис. грн., зобов'язання за короткостроковими банківськими кредитами в сумі -8700251 тис. грн. Дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги складає 52680272 тис. грн.

Таким чином, судом 1 інстанції при вирішенні клопотання відповідача про зменшення суми пені враховано тяжкий фінансовий стан як відповідача так і позивача.

При цьому суд 1 інстанції з врахуванням вищенаведеного правомірно обґрунтував винятковість даного випадку особливістю здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, законодавчо обумовленою специфікою взаємовідносин між суб'єктами, що провадять господарську діяльність та межі державного регулювання в енергетичній галузі, врегульовані положеннями Законів України "Про теплопостачання", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", приймаючи до уваги відсутність основної заборгованості за розрахунками за природний газ, соціальну спрямованість діяльності Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Закритого акціонерного товариства "Теплотехніка" по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, релігійних організацій, національних творчих спілок та їх осередків, баланс інтересів сторін та їх фінансовий стан,

З огляду на вищезазначене, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про зменшення суми пені до 13643,78 грн.

При цьому слід зазначити на те, що суд 1 інстанції врахував матеріальний стан позивача та його інтереси, зменшивши розмір пені до 50%, тобто фактично суд 1 інстанції в однаковій мірі врахував матеріальний стан та інтереси обох сторін, а сума в розмірі 13643,77 грн., на яку місцевий господарський суд зменшив, заявлену до стягнення пеню, не може суттєво вплинути на діяльність ПАТ НАК «Нафтогаз України».

За таких обставин судова колегія вважає, що суд 1 інстанції правомірно, з врахуванням наявних матеріалів справи, інтересів обох сторін в рівній мірі, зменшив розмір стягуваної пені, задовольнивши частково позов ПАТ „НАК „Нафтогаз України" щодо стягнення пені.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11).

Предметом договору від 03.10.2014 р. №578/30 про організацію взаєморозрахунків є організація проведення сторонами (Територіальний орган Казначейства у Херсонській області, Департамент фінансів Херсонської обласної державної адміністрації, Департамент бюджету і фінансів Херсонської міської ради, Наддніпрянська селищна рада, Дочірнє підприємство "Теплотехсервіс" Закритого акціонерного товариства "Теплотехніка", Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30.

Так, Договором передбачений порядок взаєморозрахунків сторін для погашення заборгованості за 2013 рік в сумі 102700 грн. за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012 №13/2710-ТЕ-33.

Договір набув чинності і розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку, передбаченому у договорі про організацію взаєморозрахунків, що підтверджується платіжним дорученням №9 від 22.10.2014 на суму 102700 грн. (а.с. 76).

Порушення відповідачем умов договору від 28.12.2012 №13/2710-ТЕ-33 щодо дотримання строків оплати вартості придбаного природного газу, крім вищезазначених 102700 грн. підтверджено матеріалами справи, а відтак вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання є правомірними та обґрунтованими. Перевіривши розрахунок сум втрат від інфляції та 3% річних, наведений позивачем, відповідно до періодів виникнення та оплати заборгованості, узгоджених сторонами в договорі від 28.12.2012 №13/2710-ТЕ-33, суд 1 інстанції правомірно задовольнив їх в сумі 18847,87 грн. та 6549,91 грн. відповідно.

Враховуючи, що договором від 03.10.2014 р. №578/30 про організацію взаєморозрахунків змінено порядок виконання боржником грошового зобов'язання в сумі 102700 грн., втрати від інфляційних процесів в сумі 2464,83 грн. та 3% річних в сумі 211,03 грн., з підстав, заявлених позивачем, судом 1 інстанції обґрунтовано залишені без задоволення.

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга ПАТ НАК «Нафтогаз України» підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 23.04.15 р. - без змін.

Згідно із ст.49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області від 23.04.15 р. - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 12.06.2015р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.