ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.2015 Справа №908/2884/15

Суддя господарського суду Донецької області Кротінова О.В.

при секретарі судового засідання Говор О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов Хаус», м.Бердянськ Запорізької області, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 302 836,82 грн.,

за участю уповноважених представників:

від позивача: Глубоких І.В. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Азов Хаус», м.Бердянськ Запорізької області, звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою №32/07 від 20.04.2015р. до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення заборгованості у сумі 302 836,82грн..

Господарським судом Запорізької області ухвалою від 28.04.2015р. означений позов направлено для розгляду за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області на підставі ст.ст.15, 17 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п.3.1.11 та п.3.1.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №908/2884/15 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 12.05.2015р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/2884/15.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р. із відповідачем, поставку останньому за видатковими накладними товару на загальну суму 352 376,85 грн., неналежне виконання останнім своїх грошових зобов'язань в частині оплати вартості поставленої продукції, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано у копіях: договір №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р. разом із специфікаціями №1 та №2 до нього, видаткові накладні №АХ-0507002 від 05.07.2013р., №АХ-0908001 від 09.08.2013р., №АХ-1208001 від 12.08.2013р., №АХ-1408001 від 14.08.2013р., №АХ-1209001 від 12.09.2013р., №АХ-1209002 від 12.09.2013р., №АХ-2009001 від 20.09.2013р., №АХ-2210001 від 22.10.2013р., №АХ-2510001 від 25.10.2013р., вимога №25/07 від 01.04.2015р. про сплату 302 836,82 грн. та акт звірки за станом на 01.04.2015р. із підтвердженням їх відправлення відповідачу, а також звіти про дебітові та кредитові операції за рахунком 7543 ТОВ «Азов Хаус» за період «серпень 2013р.», «вересень 2013р.», «жовтень 2013р.» та «грудень 2013р.».

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу України та ст.ст.1, 2, 27, 44, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України.

28.05.2015р. представником позивача через канцелярію суду надано клопотання б/н б/д, яким до матеріалів справи долучено розгорнутий розрахунок позовних вимог (лист №44/07 від 22.05.2015р.); лист №40/07 від 20.05.2015р., яким підтверджено відсутність на розгляді іншого суду даних позовних вимог та рішення з такого спору; фіскальний чек №3153 від 20.05.2015р. із описом вкладення на підтвердження направлення відповідачу акта звірки розрахунків станом на 20.05.2015р.; лист №39/07 від 20.05.2015р. із актом звірки станом на 20.05.2015р.; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №20594947 від 21.05.2015р. щодо відповідача.

Документи долучено до матеріалів справи.

09.06.2015р. через канцелярію господарського суду Донецької області від представника позивача надійшов супровідний лист №51/07 від 05.06.2015р., у якому підтверджено укладання між сторонами договору №11 від 04.07.2013р. про поставку індустріальних масел, повідомлено про відсутність на теперішній час інших правовідносин між сторонами, окрім даних, а також вказано про помилкове визначення призначення платежу відповідачем у відповідних платіжних дорученнях, як «по ГП 506/3-462 від 23.08.2013р.» та зазначено, що усі платежі, які надходили від відповідача (у т.ч. по ГП 506/3-462 від 23.08.2013р.) зараховані підприємством в рахунок погашення заборгованості за поставлений товар за договором №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р. у черговому порядку з моменту виникнення.

Разом із клопотанням позивачем суду представлено копії: податкових накладних №2 від 05.07.2013р., №4 від 09.08.2013р., №5 від 12.08.2013р., №6 від 14.08.2013р., №5 від 12.09.2013р., №6 від 12.09.2013р., №14 від 20.09.2013р., №9 від 22.10.2013р. та №10 від 25.10.2013р.; рахунків-фактур №АХ-0507001 від 05.07.2013р., №АХ-0507002 від 05.07.2013р., №АХ-0908001 від 09.08.2013р., №АХ-1208001 від 12.08.2013р., №АХ-1408001 від 14.08.2013р., №АХ-1209001 від 12.09.2013р., №АХ-1209002 від 12.09.2013р., №АХ-2009001 від 20.09.2013р., №АХ-2210001 від 22.10.2013р. та №АХ-2510001 від 25.10.2013р.

Документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на виникненні спірних господарських зобов'язань відповідача в межах укладеного між сторонами договору №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р..

Представник відповідача у судові засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, витребувані судом документи не представив. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи об'єктивні обставини складної ситуації у державі, суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв'язку) відповідних доказів до суду, за цих підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

04.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Азов Хаус» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш» (Покупець) укладено договір №11 ПСН 05005, строком дії у відповідності до його п.12.1 до 31.07.2014р..

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Таким чином в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 договору, Постачальник зобов'язався поставити, а Покупець - прийняти та оплатити товар (індустріальні масла) в асортименті, кількості згідно специфікації №1 (додаток №1), що є невід'ємною частиною договору.

Зміна номенклатури, кількості товару оформлюється шляхом підписання уповноваженими представниками сторін специфікації (п.1.2 договору).

Специфікацією №1 від 05.07.2013р. до договору №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р. сторони обумовили поставку масла І-20А (налив), ГОСТ 20799-88, виробник: НК «Лукойл», квітень 2013р. у кількості 28 068,0 л. загальною вартістю 282 083,40 грн. з урахування податку на додану вартість.

Специфікацією №2 від 23.09.2013р. до договору №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р. сторони обумовили поставку масла І-20А (налив), ГОСТ 20799-88, виробник: НК «Лукойл», квітень 2013р. у кількості 25 117,0 л. загальною вартістю 256 705,79 грн. з урахування податку на додану вартість.

Згідно п.3.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ - склад Покупця м.Маріуполь ПАТ «Азовзагальмаш» згідно «Інкотермс 2000» транспортом Постачальника та за його рахунок.

Строк поставки - протягом 3-х днів з моменту отримання Постачальником замовлення від Покупця (п.5.1 договору).

Як свідчать матеріали справи, позивач здійснив поставку обумовленого вище товару відповідачу за видатковими накладними №АХ-0507002 від 05.07.2013р. та №АХ-1408001 від 14.08.2013р. у повному обсязі.

За твердженнями позивача, що не спростовані у встановленому процесуальним законодавством порядку, відповідач розрахувався за цей поставлений товар.

Разом з цим, позивач стверджує про неповну оплату відповідачем товару, поставленого за видатковими накладними №АХ-0908001 від 09.08.2013р., №АХ-1208001 від 12.08.2013р., №АХ-1209001 від 12.09.2013р., №АХ-1209002 від 12.09.2013р., №АХ-2009001 від 20.09.2013р., №АХ-2210001 від 22.10.2013р., №АХ-2510001 від 25.10.2013р., підставою виникнення обов'язків відповідача по оплаті переданого товару є договір №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», накладні являються первісними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності.

Системний аналіз Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та інших підзаконних нормативних актів, які регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку на підприємствах свідчить про те, що у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів на підставі первинних документів. Останні для надання їм юридичної сили доказовості в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України повинні мати крім обов'язкових реквізитів додаткові в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій. Тобто, в якості доказу первинні документи мають містити повні дані про конкретні господарські операції та підставу їх здійснення.

Матеріали справи містять копії видаткових накладних, згідно яких позивачем здійснено господарську операцію з поставки «Олива індустріальна І-40А ГОСТ 20799-88» відповідачу, а саме: за видатковою накладною: №АХ-0908001 від 09.08.2013р. вартістю 20 440,01грн., №АХ-1208001 від 12.08.2013р. вартістю 20 440,01грн., №АХ-1209001 від 12.09.2013р. вартістю 50 486,82грн., №АХ-1209002 від 12.09.2013р. вартістю 42 872,92грн., №АХ-2009001 від 20.09.2013р. вартістю 30 660,01грн., №АХ-2210001 від 22.10.2013р. вартістю 93 738,54грн., №АХ-2510001 від 25.10.2013р. вартістю 93 738,54грн., на загальну суму 352 376,85грн. Останнім її прийнято, що підтверджується підписами сторін на даних документах, які засвідчені печатками підприємств.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленої продукції, а також порядку поставки суду не надано.

Найменування продукції, вказаної у представлених суду специфікаціях до договору, а також предмет поставки означений правочином, ідентичні найменуванню товару, поставка якого здійснена за наведеними видатковими накладними.

Крім того, ці первинні документи містять посилання на вищезазначений визначений в якості правової підстави заявлених позовних вимог договір.

За змістом п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на день виникнення спірних правовідносин), поставка товарів/послуг здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Пунктом 201.1 ст.201 названого Кодексу визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю на його вимогу податкову накладну.

Згідно п.201.4 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів/послуг (п.п.201.6, 201.7 ст.201 Податкового кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011р. №1379, зареєстрованого в Мінюсті України 22.11.2011р. за №1333/20071 (чинний на день виникнення та існування спірних правовідносин).

При цьому, відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (у редакції чинній на день виникнення та існування спірних правовідносин) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За приписами п.201.14 ст.201 означеного Кодексу платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку ведереєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу. Платники податку щомісяця в терміни, що передбачені для подання податкової звітності (календарний місяць), у тому числі для яких цим розділом встановлено звітний податковий період - квартал, подають контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за такий період в електронному вигляді. (п.201.15 ст.201 Податкового кодексу України).

На виконання п.201.15 ст.201 Податкового кодексу України (в редакції чинній на день виникнення та існування спірних правовідносин) наказом Міністерства фінансів України від 17.12.2012р. №1340 (зареєстрованим в Мін'юсті України 01.02.2013р. за №201/22733) затверджено форму реєстру виданих та отриманих податкових накладних та порядку його ведення.

Суду представлено податкові накладні, виписані позивачем за результатами проведення спірних господарських операцій, що мають посилання на договір №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р., як на підставу їх здійснення. Асортимент, кількість та ціна товару, що був поставлений згідно наведеної первинної документації тотожні вказаним в податкових накладних.

Також, у межах визначеного правочину виставлені рахунки-фактури №АХ-0908001 від 09.08.2013р., №АХ-1208001 від 12.08.2013р., №АХ-1209001 від 12.09.2013р., №АХ-1209002 від 12.09.2013р., №АХ-2009001 від 20.09.2013р., №АХ-2210001 від 22.10.2013р. та №АХ-2510001 від 25.10.2013р. на оплату товару за накладними №АХ-0908001 від 09.08.2013р., №АХ-1208001 від 12.08.2013р., №АХ-1209001 від 12.09.2013р., №АХ-1209002 від 12.09.2013р., №АХ-2009001 від 20.09.2013р., №АХ-2210001 від 22.10.2013р., №АХ-2510001 від 25.10.2013р.

На виконання вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного та повного розгляду справи перевірено в межах яких договорів здійснювалась поставка, чи відповідав поставлений товар тому, який сторони визначили у вказаному вище договорі, чи укладались між сторонами будь-які інші усні чи письмові договори, зокрема, за яким здійснювали поставки товару на підставі видаткових накладних, наявних в матеріалах справи.

Відповідно до пояснень позивача, між сторонами інших договірних відносин, окрім зазначеного договору №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р., ніколи не існувало та не існує на теперішній час.

Відтак, виходячи з системного аналізу наведених вище норм та дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що надані позивачем видаткові накладні та податкові накладні є належним доказом здійснення поставки відповідачу продукції та прийняття її останнім в межах договору №11 ПСН 05005 від 04.07.2013р.

Зазначені обставини у порядку статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України не спростовані.

Отже, за викладених обставин, позивачем належним чином доведено факт виконання обов'язку щодо передачі продукції у відповідності до норм статті 664 Цивільного кодексу України та умов, визначених означеним договором поставки.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.1 договору визначені умови розрахунків, відповідно до яких розрахунок за поставлений товар Покупець здійснює банківським платежем на розрахунковий рахунок Постачальника протягом тридцяти календарних днів з моменту поставки матеріалу на склад Покупця.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок товару за первинними документами та викладені умови оплати, обов'язок щодо оплати повної суми вартості отриманої олії є таким, що настав.

Проте, відповідачем в результаті проведених ним операцій (звіти про дебітові та кредитові операції за рахунком 7543 ТОВ «Азов Хаус» за період «серпень 2013р.», «вересень 2013р.», «жовтень 2013р.» та «грудень 2013р.») здійснена часткова оплата вартості отриманої продукції за вищенаведеними накладними в сумі 49 540,03грн., внаслідок чого загальна сума заборгованості становить 302 836,82 грн.

Таким чином, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, грошове зобов'язання Покупця перед Постачальником у сумі 302 836,82 грн. на дату подання позову не виконано.

Доказів, що свідчать про сплату заборгованості в повному обсязі чи частково у період розгляду або до початку розгляду справи суду не представлено.

З огляду на наведене, вимоги щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь Донецької області, суми боргу у розмірі 302 836,82 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов Хаус», м.Бердянськ Запорізької області, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, ст.ст.82-85Господарського процесуального кодексу України, суд ,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов Хаус», м.Бердянськ Запорізької області, до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення заборгованості у сумі 302 836,82грн., задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, Іллічівський район, площа Машинобудівельників, б.1, , банківські реквізити не зазначено) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов Хаус» (71100, Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Дружби, б.33, , банківськи реквізити не зазначено) 302 836,82 грн. суми боргу за поставлений товар, а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 6 056,74 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У судовому засіданні 11.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

6. Повний текст рішення складено та підписано 15.06.2015р.

Суддя О.В. Кротінова