ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

16 червня 2015 р. Справа № 902/592/15

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Горейка М.В.,

позивача: Кудрявцева О.В., договір про надання правової допомоги №16/15 від 14.04.2015р., посвідчення адвоката №КВ 4432 від 27.03.2015р.;

відповідача: Черкасова Д.О., довіреність №09/15 від 15.12.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Баркор-Ойл" (вул. Великоснітинська, 69, м. Фастів, Київська область, 08500)

до: публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" (вул. 600-річчя, 17, м. Вінниця, 21021)

про стягнення 375727 грн 16 коп.,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Баркор-Ойл" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" 337415 грн 55 коп. заборгованості за поставлений товар.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язання щодо своєчасно оплати товару за договором поставки №0401/2 від 01.04.2013р., укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Баркор" (первісний кредитор) та публічним акціонерним товариством "Уманьавтодор" (відповідач), внаслідок чого у останнього виникла заборгованість по оплаті поставленого товару в сумі 207600 грн. Крім того, в обґрунтування заявлених вимог позивачем надано договір про відступлення права вимоги №1503311 від 31.03.2015р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Баркор" (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Баркор-Ойл" (новий кредитор), згідно якого до нового кредитора перейшло право вимоги на отримання від відповідача 207600 грн заборгованості, яка виникла перед первісним кредитором згідно договору поставки №0401/2 від 01.04.2013р. Відтак, посилаючись на вищевказані договори та видаткову накладну, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 337415 грн 55 коп., з яких 207600 грн основного боргу, 14480 грн 81 коп. пені, 106410 грн 78 коп. інфляційних втрат та 8923 грн 96 коп. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 24.04.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/592/15 з призначенням її до розгляду.

Слухання справи двічі відкладалося з об'єктивних причин, про що свідчать ухвали суду від 14.05.2015р. та 02.06.2015р. При цьому, 02.06.2015р. від позивача на адресу суду надійшло клопотання про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката в сумі 16857 грн 53 коп., яке судом прийнято до розгляду як таке, що відповідає приписам ст. 22 ГПК України.

В ході розгляду справи по суті представник позивача заявлений позов підтримав з урахуванням заяви від 16.06.2015р. (вх. №06-12/6019/15 від 16.06.2015р.), в якій останній збільшив ціну позову в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та відмовився від позову в частині стягнення пені в сумі 14480 грн 81 коп., відтак просив стягнути з відповідача 207600 грн основного боргу, 158247 грн 68 коп. інфляційних втрат та 9879 грн 48 коп.- 3% річних (а.с. 99-101).

З огляду на права, надані позивачеві ст.22 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), заява позивача про збільшення позовних вимог судом прийнята як така, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, при цьому розцінюється судом як збільшення ціни позову в частинні стягнення 3% річних та інфляційних втрат, та відсутність між сторонами спору щодо стягнення 14480 грн 81 коп. пені, що є наслідком припинення провадження у справі в цій частині. При цьому судом роз"яснено позивачу передбачені ст.80 ГПК України наслідки відмови від позову, згідно із якою господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом; у випадку припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Разом з тим суд враховує п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно із яким під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Відтак, зважаючи на вище викладене, на дату винесення рішення у справі спір вирішується виходячи з нової ціни позову в розмірі 375727 грн 16 коп., з яких 207600 грн основного боргу, 158247 грн 68 коп. інфляційних втрат та 9879 грн 48 коп. - 3% річних.

Поряд з цим, представник відповідача проти позову заперечив, з підстав вказаних у поданому до суду відзиві вх. №06-52/4635/15 від 14.05.2015р. (а.с. 65-66), в якому у задоволенні позову просив суд відмовити в повному обсязі. У вказаному відзиві останній серед іншого зазначив, що позивачем не виконано обов'язок доказування та до матеріалів справи не надано доказів виставлення рахунків відповідачу, у зв'язку з чим факт виникнення у відповідача обов'язку з оплати поставленого товару останнім не доведено. Таким чином, обов'язок відповідача з оплати не настав, що в свою чергу унеможливлює визначити строк виконання грошового зобов'язання відповідача, а саме час прострочення, за який позивачем нарахована пеня, 3% річних та інфляційні втрати. Також, як вказує останній, у матеріалах справи відсутні будь-які докази передання покупцеві документів про якість товару, що також унеможливлює встановлення дати виникнення обов'язку з оплати, а отже настання прострочення оплати. Крім того, у даному відзиві відповідач зазначає, що вимога позивача про стягнення пені є неправомірною, оскільки укладеним між сторонами договором пеня як форма відповідальності не передбачена, до того ж останнім пропущено строк позовної давності для звернення з вказаною вимогою до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

01.04.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Баркор" (продавець, первісний кредитор) та публічним акціонерним товариством "Уманьавтодор" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №0401/2 (а.с. 11-12), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується відпустити згідно заявок покупця адгезійну добавку «Адбіт-Р» ТУ У 30309233.001-2000 (товар), а покупець прийняти та оплати по ціні та на умовах, згідно договору.

Кількість, ціна, вартість партії товару та терміни виконання попередньо погоджуються сторонами та обумовлюються у рахунках-фактурах, протоколі погодження ціни, накладних, які являються невід'ємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

Згідно із п.п. 3.1, 3.4 Договору якість товару повинна відповідати чинним державним стандартам, технічним умовам. Некомплектний чи неякісний товар підлягає заміні у покупця за рахунок продавця протягом 5-ти днів з моменту оформлення сторонами відповідного акта, якщо не може бути відновлений у покупця в узгоджений термін.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Договору ціна товару встановлюється у національній валюті України є договірною, фіксується у протоколах погодження ціни та обумовлюється сторонами у рахунках, накладних на кожну партію товару. Розрахунок за товар проводиться покупцем на підставі виставленого продавцем рахунку-фактури, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця: передплата 50% та 50% післяоплата протягом 90 календарних днів від моменту відвантаження товару.

Поставка товару продавцем в адресу покупця проводиться автоперевізником за згодою та рахунок покупця, або автотранспортом покупця. Продавець зобов'язаний передати покупцю наступні документи, разом з поставленим товаром: оригінал рахунку-фактури на оплату товару; видаткову накладну; податкову накладну (п.п. 5.2, 5.3 Договору).

За змістом п.п. 5.4, 5.5 Договору приймання товару по кількості проводиться у відповідності до Інструкції «Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» № П-6 від 15.06.1965 р., приймання товару по якості- у відповідності до Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо- технічного призначення і товарів народного споживання за якістю» № П-7 від 25.04.1966 р.

Дійсний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2013р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 9.1 Договору).

Протоколом погодження ціни №1 від 01.04.2013р. до договору поставки №0401/2 від 01.04.2013р. сторонами договору встановлено ціну на адгезійну добавку «Адбіт-Р» ТУ У 30309233.001-2000 в розмірі 41,52 грн з ПДВ за 1 кг. (а.с. 89).

Судом встановлено, що взяті на себе зобов'язання відповідно до умов Договору товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Баркор" (первісний кредитор) виконало належним чином, передавши відповідачу товар на суму 207600 грн на підставі видаткової накладної №0815001 від 15.08.2013р., на якій присутні підписи обох сторін щодо передачі та приймання товару (а.с. 13).

Товар був прийнятий відповідачем на підставі довіреності №346 від 14.08.2013р. (а.с. 14) в повному обсязі без будь-яких зауважень та без претензій, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на вказаній видаткові накладні.

До матеріалів справи також подано сертифікат якості товару №346 від 19.07.2013р. (а.с. 105) та рахунок №ТД 08122 від 12.08.2013р. на оплату поставленого товару (а.с. 104), відомості про який значаться у довіреності відповідача на отримання товару.

Однак, як зазначається позивачем та підтверджується матеріалами справи, відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати поставленого товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Баркор" (первісний кредитор) товару не виконав, за товар не розрахувався, з огляду на що у нього виникла заборгованість щодо оплати отриманого товару в сумі 207600грн.

В зв'язку з не проведенням розрахунків за поставлений товар, товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Баркор" (первісний кредитор) направлялася на адресу відповідача претензія від 03.03.2015р. з вимогою погасити наявну заборгованість згідно договору поставки №0401/2 від 01.04.2013р. в сумі 207600 грн (а.с. 15-16), однак, як свідчать матеріали справи, відповідач відповіді на дану вимогу не надав, наявну заборгованість не погасив.

Поряд з цим, 31.03.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Баркор» (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Баркор-Ойл» (новий кредитор, позивач) укладено договір відступлення права вимоги №1503311, відповідно до умов зазначеного договору первісний кредитор-ТОВ «ТД Баркор» передає новому кредитору ТОВ «Баркор-Ойл"» право вимоги виконання зобов'язання боржником - відповідачем по справі - ПАТ «Уманьавтодор» згідно видаткової накладної №0815001 від 15.08.2013р., яку, як встановлено судом, складено на виконання умов договору поставки №0401/2 від 01.04.2013р. (а.с. 17-18).

Листом від 31.03.2015р. повідомлено відповідача по справі про відступлення права вимоги та зазначено реквізити, за якими необхідно перерахувати кошти новому кредитору- ТОВ «Баркор-Ойл» (а.с. 19-20).

Однак, як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи, відповідач відповіді на даний лист не надав, наявну заборгованість не погасив.

Надаючи оцінку договору відступлення права вимоги №1503311 від 31.03.2015р. за договором, суд зазначає наступне.

Згідно із п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України (ЦК України) кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст.513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (ст. 516 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що правочин про відступлення права вимоги вчинено у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, а боржника належним чином повідомлено про заміну кредитору у зобов'язанні, що стверджується квитанцією, описом вкладення у цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 20).

Таким чином, судом встановлено, що позивачу у справі належить право вимоги щодо стягнення заборгованості за договором поставки №0401/2 від 01.04.2013р., оскільки заміна кредитора відбулася з дотриманням визначеної законом процедури.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Належними та допустимими доказами у справі, а саме видатковою накладною №0815001 від 15.08.2013р. та довіреністю на отримання товару №346 від 14.08.2013р. підтверджується факт поставки товару постачальником відповідачу на суму 207600 грн.

Відповідачем не подано доказів оплати заборгованості, що є предметом позову, а також не спростовано факту отримання товару.

А відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 207600 грн є правомірною та обґрунтованою, з огляду на що підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Доводи відповідача стосовного того, що в нього не виник обов'язок оплатити товар згідно договору, так як позивачем не подані докази, що свідчать про виставлення останньому рахунків на оплату товару та в матеріалах справи відсутні докази щодо передання покупцеві документів про якість товару, що в свою чергу унеможливлює встановлення дати виникнення обов'язку з оплати, а отже настання прострочення оплати, суд вважає безпідставними та необґрунтованим, відносно чого зазначає наступне.

Так, п. 5.3 Договору сторонами обумовлено, що продавець зобов'язаний передати покупцю наступні документи, разом з поставленим товаром: оригінал рахунку-фактури на оплату товару; видаткову накладну; податкову накладну.

Згідно із ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Умовами договору та чинним законодавством України не передбачено обов'язку складати будь-які документи в підтвердження факту передання продавцем покупцю супровідних документів на товар або рахунків.

Водночас ст. 666 ЦК України встановлено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання; якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Отже, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі- продажу та повернути товар продавцеві.

Крім того, п. п.п. 5.4, 5.5 Договору обумовлено, що приймання товару по кількості проводиться у відповідності до Інструкції «Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» № П-6 від 15.06.1965 р., приймання товару по якості- у відповідності до Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю» №П-7 від 25.04.1966 р.

Пунктом 12 Інструкції «Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» № П-6 від 15.06.1965 р. встановлено, що приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та товаросупровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам, тощо) відправника (виробника). Відсутність сказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідно до п. 14 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю» № П-7 від 25.04.1966 р., приймання продукції по якості і комплектності здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особовими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по товаросупровідним документам, які засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікації, тощо). Відсутність вказаних супровідних документів, або деяких із них не зупиняє приймання продукції, що надійшла, і в акті вказується, які саме документи відсутні.

Таким чином, у разі не надання постачальником (ТОВ «ТД Баркор», первісний кредитор) повного пакету документів при передачі товару, сторони мали укласти акт про фактичну наявність продукції, де мали вказати про його відсутність. У разі відсутності у відповідача будь-якого з товаросупроводжувальних документів, підприємство повинно було сповістити про це постачальника.

Водночас, матеріали справи не містять жодної вимоги відповідача до постачальника (ТОВ «ТД Баркор») щодо витребування документів, ненадання яких стало підставою для затримання оплати товару, відсутні докази відмови відповідача від товару або повернення його з цих підстав, заперечень відповідача під час отримання спірного товару про ненадання йому документів, що стосуються кількості і якості товару та підлягають переданню разом з ним, а також вимог відповідача до постачальника (ТОВ «ТД Баркор») передати спірні документи зі встановленням відповідного строку для їх передання. Навпаки, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем на підставі довіреності спірний товар отримано без будь-яких зауважень та претензій про що свідчить підпис уповноваженої особи останнього на примірнику видаткової накладної, яка в силу приписів ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є належним доказом підтвердження факту поставки та приймання товару.

Щодо доводів відповідача відносно того, що в нього не виник обов'язок оплатити товар, оскільки позивачем не подані докази, що свідчать про направлення йому рахунків на оплату товару, суд також вважає їх не обґрунтованими, оскільки в п. 5.3 Договору сторони узгодили, що всі необхідні документи передаються покупцю разом з товаром.

Крім того, відповідач не оспорював факту виконання позивачем обов'язку з передачі товару, не вимагав надати рахунок на оплату товару в порядку визначеному ст. 666 ЦК України, що свідчить про належне виконання постачальником умов договору щодо поставки товару та необхідних документів для його оплати.

Натомість, факт виставлення відповідачеві рахунку підтверджується наявною в матеріалах справи довіреністю відповідача на отримання товару №346 від 14.08.2013р. (а.с. 14), з якої вбачається, що остання видана уповноваженій особі відповідача (водій Умрихін О.С.) на отримання від ТОВ «ТД Баркор» (первісний кредитор, постачальник) матеріальних цінностей згідно рахунку №ТД 08122 від 12.08.2013р.

Таким чином, посилання відповідача на ту обставину, що рахунок йому не виставлявся (не надавався), а тому строк виконання грошового зобов'язання з оплати спірного товару не настав, спростовуються матеріалами справи.

Поряд з цим, суд зазначає, що рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти, ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплатити у визначений договором строк отриманий товар.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України наведеною у постанові від 29.09.2009 р. по справі № 37/405.

Більше того, в силу вимог ст. 692 ЦК України договором чітко встановлений граничний строк виконання відповідного зобов"язання (строк оплати товару) - 90 днів з моменту відвантаження товару, перебіг якого жодним чином не пов"язаний з виставленням чи не виставленням рахунків-фактури та надання інших документів з товаром.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань за договором поставки №0401/2 від 01.04.2013р. судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки, позивачем заявлено до стягнення з останнього (з урахуванням заяви від 16.06.2015р. (вх. №06-12/6019/15 від 16.06.2015р.)) 158247 грн 68 коп. інфляційних втрат та 9879 грн 48 коп.- 3% річних.

Крім того, як встановлено судом, заявою від 16.06.2015р. (вх. №06-12/6019/15 від 16.06.2015р.) позивач відмовився від стягнення пені в сумі 14480 грн 81 коп. за період прострочення з 14.11.2013р. по 14.05.2014р.

Ознайомившись із вказаною заявою позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку, що дії позивача щодо відмови від позову в частині стягнення пені не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому вказана відмова підлягає прийняттю судом на підставі положень ст.22 ГПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Відтак, з огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що провадження по справі в частинні стягнення 14480 грн 81 коп. пені підлягає припиненню на підставі п. 4 ч. 1ст 80 ГПК України.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача (з урахуванням заяви від 16.06.2015р. (вх. №06-12/6019/15 від 16.06.2015р.)) 158247 грн 68 коп. інфляційних втрат за період прострочення з 14.11.2013р. по 15.06.2015р. та 9879 грн 48 коп.- 3% річних за період простроченя з 14.11.2013р. по 15.06.2015р., суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам чинного законодавства.

Як встановлено судом та передбачено п. 4.2 Договору розрахунок за товар проводиться покупцем на підставі виставленого продавцем рахунку-фактури, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця: передплата 50% та 50% післяоплата протягом 90 календарних днів від моменту відвантаження товару, строк виконання зобов"язання з оплати поставленого товару настав 14.11.2013р., відтак наявні правові підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Перевіркою за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" правильності розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, в тому числі, що стосується періодів їх нарахування, судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим вказані вимоги задовольняються судом в заявленому позивачем розмірі.

Крім того, судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 16857 грн 53 коп. витрат по оплаті послуг адвоката.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно з пунктом 1. ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Пунктами 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката суду надано завірені копії свідоцтва №4432 від 29.03.2011 року про право на заняття адвокатською діяльністю на ім'я Кудрявцева О.В. (а.с. 82), договір з ТОВ "Баркор-Ойл" про надання правової допомоги та ведення справи в господарському суді №16/15 від 14.04.2015р. (а.с. 79-81), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 78), рахунки-фактури на оплату послуг адвоката №0000016/15 від 17.04.2015р. на суму 6000 грн та №0000017/15 від 20.05.2015р. на суму 10857 грн 53 коп. (а.с. 83-84), виписки по рахунку адвоката за період з 20.04.2015 по 20.04.2015р. та за період з 20.05.2015р. по 20.05.2015р. (а.с. 87-88), платіжні доручення №74 від 20.04.2015р. на суму 6000 грн та №4283 від 20.05.2015р. на суму 10857 грн 53 коп., з яких вбачається, що адвокатом Кудрявцевим О.В.. отримано від ТОВ "Баркор-Ойл" 16587 грн 53 коп. за надану правову допомогу згідно договору (а.с. 85-86).

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача по відшкодуванню витрат на оплату послуг адвоката є правомірними.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином не виконував взяті на себе за договором обов'язки щодо оплати вартості поставленого йому товару, позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевказаного.

Судові витрати зі сплати судового збору та витрати на оплату послуг адвоката підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у зв"язку із тим, що позивачем при обрахунку і доплаті судового збору за збільшення розміру позовних вимог помилково не було враховано одну із складових заборгованості - пеню, яка входила до предмету позову від 20.04.2015р. і від якої позивач до моменту збільшення розміру позовних вимог не відмовився, суд вважає за необхідне стягнути із позивача недоплачений судовий збір за збільшення позовних вимог в розмірі 289 грн 62 коп.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 80, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" (вул. 600-річчя, 17, м. Вінниця, 21021, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Баркор-Ойл" (вул. Великоснітинська, 69, м. Фастів, Київська область, 08500, ) 207600 грн основного боргу, 158247 грн 68 коп. інфляційних втрат, 9879 грн 48 коп.-3% річних, 16231 грн 94 коп. витрат на оплату послуг адвоката та 7514 грн 54 коп. витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Баркор-Ойл" (вул. Великоснітинська, 69, м. Фастів, Київська область, 08500, ) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України 289 грн 62 коп. судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 14480 грн 81 коп. пені припинити відповідно до п. 4 ч.1 ст.80 ГПК України у зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Видати накази в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22 червня 2015 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи