КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/29231/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Залерцов М.О.

від відповідача: Бойков О.С.

Якимчук О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» та

Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р.

у справі №910/29231/14 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13»

про стягнення 227 828,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 188 984,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 21 377,54 грн., 3% річних у розмірі 6 937,28 грн., пеню в розмірі 1 080,94 грн., штрафу в розмірі 9 449,20 грн., а також про стягнення з відповідача судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 64 196,05 грн. основного боргу, 15 815,57 грн. інфляційних витрат, 5 286,66 грн. 3% річних, 759,76 грн. пені, 5 875,04 грн. штрафу, 2 904,76 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Житлово-будівельний кооператив «Індикатор-13» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. у справі №910/29231/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості по стоками води на підігрів, діяв безпідставно в порушення п. 3.1. Договору №02867/4-03 від 01.08.2003р. та Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України 19.02.2022р. №37.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, з яких вбачається, що він не погоджується з доводами апеляційної скарги Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор -13». З посиланням на ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» він зазначає про те, що централізоване постачання холодної та постачання гарячої води є одним з видів житлово-комунальних послуг, який не можна розділити окремо на постачання холодної та постачання гарячої води. Свої договірні зобов'язання з приводу забезпечення відповідача послугами з постачання питної води виконав у повному обсязі, що підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку - актами про зняття показань з приладів обліку.

Також апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 10.03.2015р. було подано Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал». Позивач просить апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. в частині відмови у стягнення з відповідача на його користь 71 483,16 грн. основного боргу, нарахованих на цю суму 5 561,97 грн. інфляційних витрат, 1 650,62 грн. 3% річних, 321,18 грн. пені, 3 574,16 грн. штрафу, а також в частині припинення провадження у справі в частині стягнення 50 000,00 грн. основного боргу та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції на враховано того факту, що спір у даній справі виник з приводу оплати послуг з постачання питної води та відведення стоків, обсяги яких визначено актами відповідно до умов Договору, а не у зв'язку з оплатою обсягів води, яка йде на виготовлення гарячої води. Також, як вказує апелянт, господарським судом не були враховані надані позивачем до матеріалів справи копії зведених відомостей КП «ГІОЦ», з яких вбачається, що ЖБК «Індикатор-13» здійснювало платежі за воду для підігріву, але не в повному обсязі. Позивач відзначає, що оскільки будинок, який обслуговує відповідач, спожива питну воду, що використовується для підігріву, і ним було погоджено обсяги отриманих послуг, обов'язок оплачувати питну воду, в тому числі ті, що використана ним для надання населенню послуг з гарячого постачання, лежить на відповідачеві.

Відповідач надав до матеріалів справи письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача та просить залишити її без задоволення, вказуючи, що питна вода, яка використовується для виготовлення гарячої води, не є предметом укладеного з позивачем Договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р. колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Ткаченко Б.О., Синиця О.Ф. було прийнято до провадження апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» та призначено її до розгляду на 20.04.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015р. було прийнято до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» та призначено її до розгляду на 20.04.2015р.

Враховуючи перебування головуючого судді Шевченка Е.О. у відпустці, судове засідання 20.04.2015р. не відбулось.

У зв'язку з виходом головуючого судді Шевченка Е.О. з відпустки судовою колегією була прийняття ухвала 13.05.2015р. про призначення розгляду справи №910/29231/4 на 25.05.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. було продовжено строк розгляду справи №910/29231/14 на п'ятнадцять днів.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду Андрієнка В.В. від 10.06.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, вирішено здійснити розгляд справи №910/29231/14 у складі колегії суддів головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015р. колегія суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Синиця О.Ф. прийняла до свого провадження справи №910/29231/14.

Справа слухалась з оголошеною в судовому засіданні 25.05.2015р. перервою на підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

01 серпня 2003р. між Відкритим акціонерним товариством «АК «Київводоканал», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як постачальником, та Житлово-будівельним кооперативом «Індикатор-13», як абонентом, був укладений Договір №02867/4-03 на послуги водопостачання та водовідведення, за умовами якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язався розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов Договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994р. №65.

В статті 2 Договору визначено, що постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 «Вода питна»; приймає каналізаційні стоки, які не перевищують граничнодопустимих концентрацій шкідливих речовин. Абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення і дію без внесення змін до цього Договору.

У відповідності до п 3.1. Договору кількість води, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Відповідно до п. 3.3. Договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показниками водолічильника та інших способі визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності до п. 21.2. Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України.

Згідно з пунктами 3.4. та 3.5. Договору абонент розраховується за надані послуги за водопостачання та водовідведення у порядку встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжного документу до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи абонента. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником розрахункового документа до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акта в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

У п. 7.1. Договору сторони визначили, що цей Договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення заборгованості надані послуги з постачання питної води та водовідведення за Договором №02867/4-03 від 01.08.2003р. в розмірі 188 984,00 грн., що включає в себе 67 830,41 грн. заборгованість за послуги з холодного постачання (питна вода та стоки) за кодом 3-672 та 121 153,59 грн. заборгованість за послуги гарячого водопостачання (питна вод ата стоки) за кодом 3-50672, з яких стоки становлять 49 670,43 грн., а гаряча вода 71 483,16 грн., а також пені за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 1 080,94 грн., штрафу в розмірі 9 449,20 грн., 3% річних у розмірі 6 937,28 грн., інфляційних витрат у розмірі 21 377,54 грн.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст.22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов'язані, зокрема, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Пунктом 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008р. за №936/15627, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

З розгорнутого розрахунку, який наданих позивачем до матеріалів справи, вбачається, що за період з 01.12.2011р. по 30.06.2014р. по Договору відповідачу було виставлено рахунки за послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 337 302,74 грн., а отримано плату за вказані послуги по договору на суму 150 318,48 грн., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 188 984,00 грн.

Також з матеріалів справи слідує, що відповідачем в рахунок погашення боргу за кодом 3-672 в сумі 67 830,41 грн. було сплачено 50 000,00 грн. за платіжним дорученням №88 від 29.08.2014р. (враховуючи зміну призначення платежу листом ЖБК "Індикатор 13" № 2 від 21.01.2015р.) та суму 3 304,79 грн. за платіжним дорученням №13 від 09.02.2015р.

З огляду на що правомірним є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кодом 3-672 (холодне водопостачання та стоки) в сумі 14 525,62 грн. та припинення провадження у справі в частині стягнення 53 304,79 грн. на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України.

Стосовно заявленого боргу за кодом 3-50672 в сумі 121 153,69 грн., з яких стоки становлять 49 670,43 грн., а гаряча вода 71 483,16 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором. Отже, вартість спожитої води, яка йде на підігрів, має оплачуватися балансоутримувачем відповідного теплового пункту.

З матеріалів справи слідує, що на балансі відповідача теплові пункти, з яких йому здійснюється постачання гарячої води, не перебувають.

Відповідно до положень ст. 257 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу та підігріту воду (енергію) споживачеві, який зобов'язаний оплатити таку енергію. Тобто, гаряча та підігріта вода є продукцією енергопостачальника та/або виробника. Споживачем холодної води як складової водопостачання є виробник та/або постачальник електроенергії.

Матеріали справи свідчать, що між відповідачем, як споживачем, та ПАТ "Київенерго", як постачальником, був укладений Договір №1640119 від 01.10.1999р. на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є виробництво та постачання теплової енергії споживачу для потреб з опалення та гарячого водопостачання.

Отже, виходячи з наведеного, а також враховуючи те, що укладеним між позивачем та відповідачем Договором не врегульовано відносини з приводу постачання холодної води для виготовлення гарячої води (шляхом підігріву), та за відсутності інших договорів, укладених між сторонами, які б врегульовували відносини між сторонами про надання послуг відповідачеві за кодом 3-50672 з постачання питної води, що йде на підігрів, а також з огляду на те, що теплові пункти, з яких здійснюється постачання гарячої води на балансі відповідача не перебувають, у відповідача відсутній обов'язок сплачувати вартість послуг з постачання питної води, яка йде на підігрів, а, відповідно, і відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості саме за надання послуг з постачання питної води, що йде на підігрів.

Відповідно до п. 1.2 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України 19.02.2002 № 37 (далі - Правила № 37), ці Правила поширюються на комунальні підприємства водопровідно- каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Правилами № 37 визначено поняття стічних вод- усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території підприємств (з урахуванням субабонентів).

Пунктом 2.2 Правил №37 передбачено обов'язок Водоканалу забезпечити приймання, відведення і очистку стічних вод у межах розрахункових проектних показників очисних споруд даного населеного пункту.

Згідно з п. 2.4 Правил № 37, підприємства (зазначені в п. 1.2) зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

Так, за умовами укладеного між сторонами Договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником (п. 3.1. Договору), а кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію (п. 3.3 Договору).

Таким чином, у відповідача перед позивачем рахується заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за кодом 3-50672 в сумі 49 670,43 грн. за водовідведення (стоки).

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути обумовлено не будь-яким, а лише належним його виконанням. Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язання. Якщо учасники зобов'язання порушують хоча б одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а змінюється, оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів сплати заборгованості за Договором.

Таким чином, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума основного боргу за Договором 64 196,05 грн. (заборгованості за кодом 3-672 (холодне водопостачання та стоки) в сумі 14 525,62 грн.; заборгованість за кодом 3-50672 (послуги з водопостачання та водовідведення) в сумі 49 670,43 грн. за водовідведення (стоки).

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, то позивач просить стягнути з нього суму пені у розмірі 1 080,94 грн., суму штрафу в розмірі 9 449,20 грн., суму 3% річних у розмірі 6 937,28 грн., інфляційні витрати у розмірі 21 377,54 грн.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань наступають наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10 % від несплаченої суми.

Відповідно до п. 4.2 Договору, у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Також згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку нарахованих на суму боргу пені, штрафу, 3% річних та інфляційних витрат, судова колегія погоджується з розрахунком, зробленим судом першої інстанції, вважає його правильним, а саме: за кодом 3-672 у сумі 7756,64 грн. інфляційних втрат, 2602,80 грн. 3% річних, 347,20 грн. пені; за кодом 3-50672 у сумі 8058,93 грн. інфляційних втрат, 2683,86 грн. 3% річних, 412,56 грн. пені. Всього: 15 815,57 грн. інфляційних втрат, 5286,66 грн. 3% річних, 759,76 грн. пені, а також сума штрафу в розмірі 5 875,04 грн.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 10.03.2015р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. у справі №910/29231/14 залишити без змін.

4. Справу №910/29231/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця