ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа № 926/64/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Хабіб М.І.

суддів Гриців В.М.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання Н.В.Мазепа,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, вх. № 01-05/1725/15 від 16.04.2015

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 31.03.2015

у справі № 926/64/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Горбово Герцаївського району Чернівецької області

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Горбово Герцаївського району Чернівецької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Горбівської сільської ради, с. Горбово Герцаївського району Чернівецької області

про встановлення сервітуту на частину земельної ділянки

За участю представників:

позивача:ОСОБА_2, ОСОБА_4 - представник

відповідача: не зявився

третьої особи: не зявився

Апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: судді - доповідача - Хабіб М.І., суддів Зварич О.В., Юрченка Я.О.

У звязку з перебуванням судді Юрченка Я.О у відпустці розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 08.05.2015 до складу колегії замість судді Юрченка Я.О. введено суддю Гриців В.М.

При зміні складу колегії суддів розгляд справи розпочато заново.

ВСТАНОВИВ:

16.01.2015 ФОП ОСОБА_2 звернулася до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ФОП ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, який полягає у праві проходу та проїзду на транспорті, щодо земельної ділянки площею 0,0595 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області, яка знаходиться у користуванні (оренді) ОСОБА_3. Також просила встановити, що земельний сервітут має поширюватись на частину земельної ділянки площею 0,0595 га, зазначеної у плані частини земельної ділянки, на яку пропонується поширити право земельного сервітуту.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно з Державним актом від 28.09.2005 позивач є власником земельні ділянки площею 0,0595 га на АДРЕСА_2 Герцаївського району Чернівецької області, на якій позивач здійснює господарську діяльність. Земельну ділянку площею 0,8090 га, яка межує із земельною ділянкою позивача, сільська рада передала в оренду відповідачу на 49 років за договором оренди від 27.07.2010. Як стверджує позивач, до орендованої відповідачем площі увійшла територія вулиці(від Б до В), якою позивач користувався до лютого 2008року для заїзду до підсобного приміщення та вигрібної ями. Позивач вказує, що відповідач встановив металевий паркан та чинить перешкоди позивачу у проїзді на власну земельну ділянку, а іншої можливості заїхати до дверей підсобного приміщення та вигрібної ями позивач немає. При цьому позивач посилався на Генеральний план с. Горбово 1975року, висновок експертного дослідження № 14210 від 26.12.2014, ст.ст.39,98, 99,103 Земельного кодексу України, ст.ст.401,402,404 Цивільного кодексу України та просив задоволити позов.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 31.03.2015 у справі № 926/64/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями ст.ст.401,402,404 Цивільного кодексу України, ст.98, 99,100 Земельного кодексу України, постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 №6.

При відмові у позові суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користується земельною ділянкою площею 0,8090 га на АДРЕСА_3 з 2002року, в той час як позивач придбав суміжну земельну ділянку на АДРЕСА_1 в 2005році, яка має власний заїзд з АДРЕСА_1. Суд зазначив, що при розгляді Господарським судом Чернівецької області спорів у справах № 9/140 та № 10/119 за участю ФОП ОСОБА_2 встановлено, що ФОП ОСОБА_2 не довела належними і допустимими доказами наявності вулиці між її земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї земельної ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом. Позивачем не подано доказів та не доведено наявності будь-яких недоліків земельної ділянки позивача, зумовлених її місцем розташування або природним станом, у зв'язку з існуванням яких у позивача виникла об'єктивна та безумовна потреба використовувати частину суміжної земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні відповідача.

Крім того суд вказав, що після передачі відповідачу в оренду сусідньої земельної ділянки позивач на своїй земельній ділянці самочинно збудував будівлю, яку використовує для комерційних цілей. У такому випадку не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, оскільки неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача Поряд з тим за наявності власного заїзду з АДРЕСА_1 до земельної ділянки позивача, він не позбавлений можливості на власний розсуд облаштувати вигрібну яму та підсобні приміщення, не претендуючи при цьому на користування чужою земельною ділянкою.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції неповно зясував всі обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник вказує, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку її земельна ділянка від літ. Б до В межує із землями сільської ради (вулиця), по межі Б-В передбачений заїзд. Наявність вулиці передбачена Генеральним планом с. Горбово 1975року. На думку апелянта, суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував положення ст. 404 ЦК України, якою передбачено право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном , що полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо, а також право особи вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що потреба у використанні суміжної земельної ділянки, відтак, у встановленні земельного сервітуту, має бути повязана з недоліками земельної ділянки. Не погоджується з висновком про те, що неможливість використання позивачем свого майна зумовлена діями самого позивача.

Посилаючись на висновок № 14210 від 26.12.2014 експертного дослідження, скаржник стверджує, що іншої можливості заїзду до дверей підсобного приміщення та вигрібної ями ніж через земельну ділянку відповідача позивач не має.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи скаржника, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Відповідач вказує на те, що в генплані села Горбово 1975 року відбулись об'єктивні зміни, які виразилися в улаштуванні нової вулиці "Банної" замість вулиці, про яку вказує позивач. Також відповідач посилається на лист-відповідь Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області № Я-3, в якому вказано про факт самовільного будівництва позивачем кафе-бару, що призвело до порушення ст.ст. 31, 34 "Про регулювання містобудівної діяльності", за що позивач була притягнута до відповідальності. Дане самовільне будівництво призвело до збільшення площі нежитлового приміщення з 88,10 кв.м. до 448,3 кв.м., чим, на думку відповідача, пояснюється створення самим позивачем перешкод у користуванні майном.

Позивач та його представник в судовому засіданні 16.06.2015 підтримали доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач та третя особа не забезпечили явку своїх представників в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний суд встановив наступне.

За договором купівлі - продажу від 17.06.2004 ОСОБА_2 придбала у власність будівлю магазину загальною площею 88,10 кв.м, розташованого на АДРЕСА_1 в с. Горбова Герцаївського району Чернівецької області, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності № 6718381 від 14.03.2005 та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 6967019 від 11.04.2005.

За договором купівлі - продажу від 17.02.2005, зареєстрованим в реєстрі за №63, ОСОБА_2 придбала у власність земельну ділянку площею 0,0595га на АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області, на підставі якого їй виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 28.09.2005 , цільове призначення якої - для обслуговування нежитлової будівлі (а. с. 12-13).

Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2000 ОСОБА_3 придбав незавершену будівництвом споруду в с. Горбово. Рішенням Герціївської сільської ради від 01.02.2002 № 68-04/2002 йому дозволено розробити технічну документацію щодо передачі в короткострокову оренду земельної ділянки для комерційних цілей з подальшим викупом

(т.1, а.с. 136).

02.08.2004 сільською радою та ПП ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки в с. Горбово Герціївського району площею 0,8089 га під забудову та споруди терміном на 2роки ( т.1, а.с.127-135). В подальшому рішенням сільської ради № 92-20/2005 від 21.05.2005 були внесені зміни до рішення від 01.02.2002 № 68-04/2002, а рішеннями сільської ради від 20.10.2006, від 08.10.2007 термін дії договору оренди продовжувався(т1, а.с. 141-143).

З матеріалів справи вбачається, що ПП ОСОБА_3 на орендованій земельній ділянці збудував торгівельно побутовий комплекс. Рішенням Горбівської сільської ради №110-18/2008 від 29.07.2008 затверджено проект землеустрою щодо відведення приватному підприємцю ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,8090 га в оренду для обслуговування торгівельно-побутового комплексу та надання в оренду даної земельної ділянки строком на 49 років (т1, а. с. 144-147) .

На підставі названого рішення 27.07.2010 Горбівською сільською радою та ФОП ОСОБА_3 (відповідачем) укладено договір оренди землі №6, за яким земельна ділянка загальною площею 0,8090 га передається в оренду для обслуговування торгівельно-побутового комплексу строком на 49 років(т.1, а.с. 148-151).По акту прийому - передачі земельної ділянки від 27.07.2010 Горбівська сільська рада передала в оренду ФОП ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 0,8090 га для обслуговування торгівельно-побутового комплексу. Договір зареєстрований у Чернівецькій філії ДП «Центр ДЗК» 03.08.2010( т.1, а. с. 152).

ПП ОСОБА_2 оскаржила в судовому порядку рішення сільської ради від 01.02.2002 № 68-04/2002 , від 21.05.2005 № 92-20/2005 та від 29.07.2008№110-18/2008.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 24.12.2009 у справі № 10/119, залишеним без змін постановою апеляційного суду від 08.06.2010 та постановою суду касаційної інстанції від 11.11.2010 , відмовлено у задоволенні позову.

При цьому названими судовими рішеннями встановлено, що підставою позову було те, зокрема, що оскаржуваними рішеннями сільської ради вирішено передати в оренду ОСОБА_3 земельну ділянку, до складу якої входить вулиця( від пункту Б до пункту В), якою позивач користувалася для заїзду до підсобних дверей нежитлового приміщення. При вирішенні спору судами встановлено, що після складання Генерального плану с. Горбово, 1975р. відбулися обєктивні зміни в організації території населеного пункту, улаштуванні вулиць села, назві вулиць. Сільська рада в інтересах територіальної громади виступила замовником газифікації села, у звязку з прокладенням газопроводу влаштовано нові вулиці та впорядковано поділ вулиць, присвоєно назви новим вулицям, які відсутні на Генеральному плані с. Горбові, 1975. По факту з 2006року в с. Горбово немає вулиці між земельними ділянками ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а існує вулиця, яка починається від вулиці Головної і обходить ділянку ОСОБА_3 зі сходу і цій вулиці рішенням ХХІІ сесії У скликання Горбівської сільської ради від 19.01.2009 № 14-22/2009 офіційно присвоєно назву «Банна».

ПП ОСОБА_2 також зверталася до суду з позовом до ПП ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні допоміжною дорогою, проте рішенням Господарського суду Чернівецької області від 31.05.2011 у справі № 9/140, залишеним без змін постановою апеляційного суду від 02.08.2011 та постановою суду касаційної інстанції від 18.10.2011 , відмовлено у задоволенні позову. При цьому суди виходили з відсутності вулиці ( допоміжної дороги) між земельними ділянками позивача та відповідача.

Крім того ПП ОСОБА_2 оскаржила в судовому порядку договір оренди землі №6 від 27.07.2010, у задоволенні якого відмовлено рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.10.2011 у справі № 16/5027/743/2011.

У жовтні 2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою (т.1, а. с. 14-15) про надання згоди на встановлення безстрокового безоплатного земельного сервітуту на частину земельної ділянки, яка знаходяться за адресою: Чернівецька область, Герцаївський район, АДРЕСА_3, необхідної позивачу для під'їзду до підсобних дверей нежитлового приміщення та вигрібної ями, розташованих на власній земельній ділянці за адресою: Чернівецька область, Герцаївський район, АДРЕСА_1.

Відповідач відмовив позивачу у наданні згоди на встановлення безстрокового безоплатного земельного сервітуту, посилаючись на те , що при проведенні самовільної перебудови магазину під ресторан позивач сам перекрив собі доступ до підсобних дверей та вигрібної ями, при цьому захопив частину земельної ділянки відповідача(т1, а. с. 17-21).

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майна за №373204 від 08.02.2013 та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майна від 08.02.2013 № 377869(т.1, а.с. 160-161) позивач є власником нежитлового приміщення кафе-бару з танцювальним залом та перукарнею загальною площею 448,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернівецька область, Герцаївський район, АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,0595 га за цією ж адресою.

На замовлення позивача експертом Гайда А.В. надано Висновок № 14210 від 26.12.2014 експертного дослідження (крім експерта висновок підписаний СПД ОСОБА_7, т.1, а.с. 27-32), згідно з яким технічна можливість влаштування заїзду до вигрібної ями та до входу у технічні приміщення (а саме приміщення 1-4 відповідно до Технічного паспорту) по земельній ділянці площею 0,0595 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області відсутня.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

В силу ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Статтею 404 ЦК встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Аналогічні положення щодо земельного сервітуту передбачені нормами Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 ЗК України встановлено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема, право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху тощо.

В силу ч.1 ст. 402 ЦК України, ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту ( ч.3 ст. 402 ЦК України).

Вимагаючи встановлення земельного сервітуту, позивач стверджує, що до орендованої відповідачем земельної ділянки увійшла територія вулиці(від Б до В), якою позивач користувався до лютого 2008року для заїзду до підсобного приміщення та вигрібної ями. Позивач вказує, що відповідач встановив металевий паркан та чинить перешкоди позивачу у проїзді на власну земельну ділянку, а іншої можливості заїхати до дверей підсобного приміщення та вигрібної ями позивач немає. При цьому позивач посилається на висновок експертного дослідження № 14210 від 26.12.2014.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України « Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 №6 вказано, що вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб.

Під час розгляду справи у спорі про встановлення земельного сервітуту господарським судам належить з'ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом визначено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач в 2000 році придбав у власність незавершену будівництвом споруду, яка розташована на сусідній з позивачем земельній ділянці. На підставі рішень сільської ради з відповідачем був укладений в 2004році договір оренди земельної ділянки площею 0,8089 га, яка надана відповідачу під забудову. З матеріалів справи вбачається, що на орендованій земельній ділянці відповідач збудував торгівельно-побутовий комплекс, для обслуговування якого за договором оренди від 27.07.2010 відповідачу надана в оренду земельна ділянка площею 0,8090 терміном на 49 років. Рішенням судів у справі у справі № 10/119 встановлено правомірність надання відповідачу в оренду земельної ділянки , також встановлено, що з 2006року в с. Горбово немає вулиці між земельними ділянками ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а існує вулиця, яка починається від вулиці Головної і обходить ділянку ОСОБА_3 зі сходу і цій вулиці рішенням ХХІІ сесії У скликання Горбівської сільської ради від 19.01.2009 № 14-22/2009 офіційно присвоєно назву « Банна».

Водночас матеріалами справи підтверджено, що в 2004році позивач придбав приміщення магазину загальною площею 88,10 кв, а в 2005році придбав у власність земельну ділянку площею 0,0595 га, на якій розташований цей магазин. Позивач на своїй земельній ділянці замість магазину площею 88,10 кв м самовільно збудував кафе-бар з танцювальним залом та перукарнею загальною площею 448,3 кв.м., за що був притягнутий до відповідальності (лист Інспекції Держархбудконтролю у Чернівецькій області від 13.022013 № Я-3,т.1, а.с. 78).У грудні 2012року позивач подав до Інспекції Декларацію про готовність обєкта до експлуатації.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що позивачем не доведено наявності будь-яких недоліків земельної ділянки позивача, зумовлених її місцем розташування або природним станом, у зв'язку з існуванням яких у позивача виникла об'єктивна та безумовна потреба використовувати частину суміжної земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні відповідача. Апеляційний суд відхиляє доводи позивача та його посилання на висновок № 14210 експертного дослідження, оскільки з матеріалів справи вбачається та не спростовано позивачем, що неможливість заїзду позивача до дверей його підсобного приміщення та вигрібної ями зумовлена діями самого позивача, який на земельній ділянці замість магазину площею 88,10 кв м самовільно збудував кафе-бар з танцювальним залом та перукарнею загальною площею 448,3 кв м.

Разом з тим матеріалами справи підтверджено та не заперечується позивачем, що з вулиці Головної існує заїзд на земельну ділянку позивача та до збудованої ним будівлі кафе-бару. Отже судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач не позбавлений можливості на власний розсуд облаштувати на своїй земельній ділянці вигрібну яму та вхід до підсобних приміщень, не претендуючи при цьому на користування чужою земельною ділянкою.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з 2006року не існує вулиці між земельними ділянками позивача і відповідача, що встановлено судовими рішеннями у справах № 10/119 та № 9/140 , та в силу ст. 35 ГПК України не потребує повторного доведення. Відтак посилання позивача на Генеральний план с. Горбово, 1975р., як на доказ своїх вимог, не можуть братися до уваги.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду та вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про встановлення земельного сервітуту. Відтак місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстав для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 35, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 31.03.2015 у справі № 926/64/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.суду

Постанова підписана 17.06.2015

Головуюча-суддя М. І. Хабіб

суддя В.М. Гриців

суддя О.В. Зварич