КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/27/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Хрипуна О.О.

Власова Ю.Л.

За участю представників сторін:

Від позивача (апелянта) Мазур І.О.

Від відповідача не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015р. у справі № 910/27/15-г (суддя: Н.Б. Плотницька)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфамед"

про стягнення 87 380, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/27/15-г у задоволенні позову Антимонопольного комітету України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфамед" про стягнення 68 000,00 грн. штрафу та 68 000,00 грн. пені - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги Антимонопольного комітету України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфамед" штрафу у розмірі 68 000,00 грн., накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 02.09.2014 № 453-р, та пені у розмірі 68 000,00 грн. нарахованої за період прострочення з 05.12.2014 по 09.02.2015, були заявлені після введення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфамед", під час якої не виникає будь-яких нових зобов'язань, зокрема і з сплати наведених платежів, що узгоджується з приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/27/15-г - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не поширюється на відносини сторін, які виникли внаслідок допущення відповідачем порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а тому, у даному випадку, стягнення пені та штрафу передбачено саме наведеним Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/27/15-г передано судді - доповідачу Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/27/15-г прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 10.06.2015.

В судовому засіданні 10.06.2015 представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 10.06.2015 представників не направив, причин неявки представника в судове засідання апеляційної інстанції - не повідомив, про призначене судове засідання на 10.06.2015 повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження.

Згідно з ч.3 п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

П.п. 3.9.1. п.п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка представників відповідача не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідача за наявними у справі матеріалами.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявним матеріалами справи, Антимонопольний комітет України, розглянувши справу № 24-16,13/176-13 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції прийняв рішення від 02.09.2014 № 453-р, яким визнано, що ТОВ "Інфамед" вчинено порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації Антимонопольного комітету України на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 09.07.2013 № 34-29/03-6765 та від 09.10.2013 № 24-29/09-8976 у встановлений ним строк.

Згідно з пунктами 2 та 4 вказаного рішення, за вчинення зазначених порушень, на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфамед" накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн. (по 34 000,00 грн. за кожне порушення).

Відповідно до пункту 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Порядок виконання рішень та розпоряджень органів Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України врегульовано статтями 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", згідно з частиною третьою якої, особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Рішення Антимонопольного комітету України від 02.09.2014 № 453-р було вручене Товариству з обмеженою відповідальністю "Інфамед" 04.10.2014, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 039.

Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Статтею 239 Господарського кодексу України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; скасування державної реєстрації та ліквідація суб'єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Згідно з частиною 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфамед" рішення Антимонопольного комітету України від 02.09.2014 № 453-р не оскаржено, сума штрафу в розмірі 68 000 грн 00 коп., накладеного рішенням Антимонопольного комітету України, сплачена не була.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Відповідно до частини 7 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфамед" сума штрафу в розмірі 68 000,00 грн., накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 02.09.2014 № 453-р, сплачена не була, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 68 000,00 грн. та пені у розмірі 68 000,00 грн., нарахованої за період прострочення з 05.12.2014 по 09.02.2015.

Як вбачається з інформації, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, яка містить на офіційному веб-сайті Державного підприємства "Інформаційно-ресурсний центр", та в інформаційній базі "Діловодство спеціалізованих судів", 13.06.2013 Господарським судом міста Києва у справі № 910/7187/13 прийнято постанову про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфамед" (01030, м. Київ, вул. Софійська, 4, код 31926842) банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено поняття кредитора - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, у процедурах банкрутства боржника.

Із дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, згідно з частиною 1 статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції. Строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Таким чином, у відповідності до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у цьому Законі і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами Закону про банкрутство. Такими випадками є зобов'язання з оплати витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 3-18-гс-14 від 13.05.2014.

В свою чергу, статтею 101 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки відповідача визнано банкрутом з відкриттям ліквідаційної процедури постановою Господарського суду міста Києва від 13.06.2013 у справі № 910/7187/13, а вимоги Антимонопольного комітету України про стягнення з ТОВ "Інфамед" штрафу у розмірі 68 000,00 грн., накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 02.09.2014 № 453-р, та пені у розмірі 68 000,00 грн. нарахованої за період прострочення з 05.12.2014 по 09.02.2015, - є поточними вимогами, тобто такими, які виникли вже під час ліквідаційної процедури, а тому згідно з частиною 1 статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначені поточні вимоги можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури, що обумовлено зокрема тим, що саме призначений судом ліквідатор підприємства здійснює оцінку заявлених вимог на предмет їх обгрунтованості і визначає про наявність або відсутність підстав для включення їх до реєстру вимог кредиторів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги Антимонопольного комітету України про стягнення з ТОВ "Інфамед" штрафу у розмірі 68 000,00 грн., накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 02.09.2014 № 453-р, та пені у розмірі 68 000,00 грн., нарахованої за період прострочення з 05.12.2014 по 09.02.2015, - є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки були заявлені після введення ліквідаційної процедури ТОВ "Інфамед" поза межами процедури ліквідації.

З огляду на викладене, судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позову Антимонопольного комітету України.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/27/15-г, обумовлені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України - у суду апеляційної інстанції відсутні, у зв'язку з чим рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Оскільки апелянт звільнений від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги згідно з пунктом 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», і апеляційна скарга залишена без задоволення, а тому судовий збір за подачу апеляційної скарги - не стягується.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015р. у справі № 910/27/15-г - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015р. у справі № 910/27/15-г - залишити без змін.

3.Матеріали справи № 910/27/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.О. Хрипун

Ю.Л. Власов