ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р.Справа № 922/3115/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" м.Олександрія
до Державного підприємства "Південна залізниця", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: Ісмайлов Р.С. (дов. № 02-18 від 26.02.2015 року);

від відповідача: Велічко Д.О. (дов. № 314 від 10.03.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Олександрійська фабрика діаграмних паперів» (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Південна залізниця" (відповідач) про стягнення коштів у розмірі - 161 846,78 грн., з яких 145 995,30 грн. - сума заборгованості, 15851,48 грн. - сума пені, та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № НХГ/23 від 13.11.2014 року у частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2015 року порушено провадження по справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.06.2015 року.

05.06.2015 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення документів .

Крім того, відповідачем 05.06.2015 року до канцелярії суду надано відзив на позовну заяву у якому останній заперечує проти нарахування позивачем пені, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів своєчасного надання відповідачу передбаченого п.5.1.4 Договору акта прийому-передачі товару, що унеможливлює встановлення дати початку перебігу строку прострочення.

08.06.2015 року позивачем надано клопотання про долучення документі до матріалів справи.

Судом досліджено надані сторонами документи та долучено їх до матеріалів справи.

У судовому засіданні 09.06.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав копію платіжного доручення №197 від 05.06.2015 року про сплату ним суми основної заборгованості у розмірі 145995,30 грн. проти позовних вимог в частині стягнення пені заперечував з підстав, викладених у відзиві та просив суд у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 09.06.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

13.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» (позивач) та Державним підприємством «Південна залізниця» (відповідач) було укладено договір поставки № НХГ/23, у відповідності до умов якого позивач зобов`язується поставити та передати у зумовлені строки у власність відповідачу певну продукцію (товар), відповідно до специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору до 13 листопада 2014 року, а відповідач зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору(а.с. 15-19).

Пунктом 3.4 договору встановлено, що загальна сума по договору складає: 145995,30 грн.

Відповідно до п. 5.1.4 договору, датою поставки товару вважається день підписання позивачем або уповноваженим представником акту прийому - передачі товару, який готується позивачем та надається разом з товаром відповідачу.

Згідно Специфікації № 1 позивач зобов`язується поставити товар у кількості 22120,5 кв.м. на суму 145995,30 грн. Поставка виконується партіями згідно з письмовою вимогою покупця на умовах DDP відповідно до Інкотермс 2010. (а.с. 20).

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2014 року позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 145 995,30 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1198 від 13.11.2014 року. Та товаро-транспортною накладною від 13.11.2014 року №Р1198 (а.с. 23-24).

За твердженням позивача, відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав та не здійснив оплати товару в сумі 145 995,30 грн. Наведена обставина підтверджується підписаним сторонами актом взаєморозрахунків від 01.01.2015 року(а.с. 25).

Позивачем, 26.12.2014 року було направлено на адресу відповідача лист за вих. № 01-140 (а.с. 26), відповідно до якої, позивач просить відповідача сплатити заборгованість. Дана вимога була отримана відповідачем, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Крім того, 26.01.2015 року позивачем направлено претензію від 26.01.2015 року №01-5 з вимогою сплатити суму боргу(а.с. 27-28).

Як зазначає в позовній заяві позивач, відповідач відповіді на претензію не надав, борг перед позивачем не погасив, що й стало підставою для звернення останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідачем під час розгляду справи, а саме 05.06.2015 року було перераховано позивачу суму 145995,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 197 від 05.06.2015 року на суму 145995,30 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву було направлено до суду 22.05.2015 року, про що свідчить відбиток штам господарського суду Харківської області про отримання позовної заяви. Крім того, відповідачу було направлено копію позовної заяви з додатками 18.05.2015 року, про що свідчить відбиток штампу на описі вкладення у цінний лист про направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача.

Отже, в даному випадку, суд дійшов висновку, що відповідачем було здійснено оплату товару в сумі 145 995,30 грн. після направлення позовної заяви на адресу суду та направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками, а тому предмет спору в даній справі в частині стягнення суми основного боргу відсутній.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що підставою для звернення до господарського суду має бути порушення прав та законних інтересів позивача.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18, Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає за необхідне провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 145 995,30 грн. припинити, на підставі п.1-1 ч.1. ст. 80 ГПК України, оскільки відповідачем сплачено заборгованість перед позивачем після порушення провадження у справі.

Крім основної суми заборгованості, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 15851,48 грн , нараховану на суму заборгованості за період з 14.12.2014 року по 01.06.2015 року.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Умовами п. 4.2. Договору відповідач здійснює оплату за кожну партію товару впродовж впродовж 30 календарних днів з дати поставки товару.

За змістом п. 7.3. Договору, покупець за несвоєчасну оплату сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 1.12. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем відповідачу пені в сумі 15851,48 грн. та встановлено, що відповідний розрахунок відповідає нормам чинного законодавства та умовам договору, а тому сума пені у розмірі 15851,48 грн. за період з 14.12.2014 року по 01.06.2015 року підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із тим, що сума основного боргу була сплачена відповідачем після звернення позивача з позовною заявою до суду, сума судового збору у розмірі 3236,95 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, п. 1 ч. 1 ст. 80, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Червоноармійська, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівська фабрика діаграмних паперів" (28000, пр. Будівельників, б. 40, м.Олександрія, Кіровоградська обл., п/р 897 в АТ "Укрексімбанк" м.Кіровоград, МФО 323389, ) пеню у сумі 15851,48 грн. та 3236,95 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення заборгованості в сумі 145995,30 грн. провадження у справі припинити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Суддя О.О. Ємельянова