ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа № 917/12/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Потапенко В.І. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2448 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 04.03.2015 р. у справі № 917/12/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Імперія-Агро", м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Пасківка Полтавського району Полтавської області

про стягнення 79 463,04 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія -Агро" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 79463 грн., в тому числі: 27910,05 грн. основного боргу за договором поставки № ПО-87/13 від 08.05.2013 р., 28189,15 грн. -дооцінки вартості несплаченого товару, 6145,14 грн. пені, 11636,69 грн. 36% річних, 5582,01 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04 березня 2015 року у справі № 917/12/15 (суддя Кльопов І.Г.) позов задоволено.

З відповідача на користь позивача стягнуто 27910,05 грн. основного боргу, 28189,15 грн. -дооцінку вартості несплаченого товару, 6145,14 грн. пені, 11636,69 грн. 36% річних, 5582,01 грн. штрафу та 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач із зазначеним рішенням не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що господарським судом першої інстанції не було з'ясовано, що в порушення вимог статті 181 Господарського кодексу України договір поставки № ПО-87/13 від 08.05.2013 р., копія якого надана позивачем до матеріалів справи укладений не у формі єдиного документа, підписаного сторонами, оскільки його листи не скріплені, а печатка і підписи сторін містяться лише на останньому аркуші.

Також відповідач зазначає на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що позивач отримував товар не на підставі договору поставки № ПО-87/13 від 08.05.2013 р., а виключно за видатковими накладними і суд не з'ясував відповідність цих накладних вимогам, які встановлені до первинних документів статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Сторони, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання не скористались своїм правом на участь в ньому.Позивач надіслав клопотання (вх. № 6970 від 28.09.2013 р.), в якому просить суд розглядати справу за відсутністю його представника через неможливість забезпечення його явки, а також просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції -без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, 08 травня 2013 року, між товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір поставки №ПО-87/13 (договір), відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобов'язаний прийняти товар і сплатити за нього грошову суму, визначену договором.

Відповідно до п.2.2 договору, ціна продукції, що постачається за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Насіння Вітчизняного виробництва, Міндобрива та Мікродобрива).

Загальна сума Договору визначається сукупністю додатків та /або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п. 2.1. Договору та які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна (п. 2.З. Договору).

Відповідно до п. З.2. Договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору.

На виконання умов договору позивачем здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 46 431,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № 1675 від 14.05.2013 року на суму 8 000,00 грн., № 1798 від 16.05.2013 року на суму 8 118,00 грн., № 2442 від 29.05.2013 року на суму 19 479,00 грн., № 3176 від 18.06.2013 року на суму 10 834,00 грн. Зазначені накладні підписані представниками сторін та засвідчені печатками.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.Первінні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення.

Первінні документи повинні бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

Назву документа (форми);

Дату і місце складання;

Назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції і правильність її оформлення;

Особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 1 цього Закону первінний документ-документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Наявні у матеріалах справи видаткові накладні відповідають вимогам, які передбачені для первинних документів статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому вони є письмовими доказами, які підтверджують факт здійснення господарської операції з поставки позивачем відповідачу продукції за договором № ПО-87/13 від 08.05.2013 р.та містять відомості про дату такої поставки.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що поставка товару за наведеними видатковими накладними здійснювалась не на підставі договору № ПО-87/13 від 08.05.2013 р., а виключно за видатковими накладними, оскільки вказаний договір зазначено у відповідному реквізиті цих накладних як підстава господарської операції.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін).

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, відповідач у порушення договору та додатків до нього, до настання обумовленої дати розрахунків не розрахувався у повному обсязі, а сплатив лише 18 520,95 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями: від 14.05.2013 р. № 14272551 на суму 800,00 грн.; від 15.05.2013 р. № 15273042 на суму 405,90 грн.; від 30.05.2013 р. №@PL399558 на суму 973,35 грн.;від 14.06.2013 р.№ 14294560 на суму 541,70 грн.; від 27.09.2013 р. № 27376233 на суму 3 800,00 грн.; від 08.10.2013 р.№ 8382485 на суму 3 400,00 грн.; від 10.10.2013 р. № ПН1980 на суму 2 600,00 грн.; від 23.10.2013 р. № ПН 1593 на суму 4 000,00 грн.; від 17.12.2013 р. № QS 361909 на суму 2 000,00 грн. (а.с. 26-34).

Оскільки відповідач оплатив частково вартість поставленого по договору товару, його заборгованість по оплаті цього товару перед позивачем станом на дату подачі позову складає 27910,05 грн., а тому колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення цієї суми є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що в порушення вимог статті 181 Господарського кодексу України договір поставки № ПО-87/13 від 08.05.2013 р., копія якого надана позивачем до матеріалів справи, укладений не у формі єдиного документа, підписаного сторонами, з посиланням на те, що його листи не скріплені та печатка і підписи сторін містяться лише на останньому аркуші.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Вказана стаття та чинне законодавство, в тому числі стаття 207 Цивільного кодексу України, яка встановлює вимоги до письмової форми договору, не містять вимог щодо підписання сторонами та скріплення їх печатками кожної сторінки договору.

Наявна у матеріалах справи копія договору поставки № ПО-87/13 від 08.05.2013 р. містить на останньому аркуші підписи та печатки сторін, а тому підтверджує укладення сторонами вказаного договору у формі єдиного документа ( а.с. 14-17).

Відповідач у відзиві на позов (а.с. 69,70 ) посилався на те, що між сторонами укладався договір поставки № ПО-87/13 від 08.05.2013 р. із підписами та печатками сторін на кожній його сторінці, який відрізняється за змістом від наданої позивачем до позовної заяви копії цього договору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

В пункті 11.1. договору, який розміщено на підписаній сторонами та скріпленій їх печатками останній сторінці договору, зазначено, що цей договір складено в двох примірниках по одному для кожної із сторін.

Проте відповідач, всупереч положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав в обґрунтування своїх заперечень свого примірника договору поставки № ПО-87/13 від 08.05.2013 р. із підписами та печатками сторін на кожній його сторінці, який би відрізнявся за змістом від наданої позивачем до позовної заяви копії цього договору.

При цьому відповідач взагалі не навів, в чому полягає така невідповідність.

Пунктом 2.4. договору, сторони передбачили, що у разі зміни курсу гривні до долара США, Постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але не оплаченого Покупцем товару.

Сторони погодили застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс Долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору (п.3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору, в тому випадку коли курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу дол.. США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = А1/А2 х В, де С - сума належна до оплати, В - ціна товару на момент підписання додатку, А1 - (курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу дол.. США до гривні) на день перерахування коштів, А2 - (курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу дол. США до гривні) на день підписання відповідного додатку. При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику, як належну оплату повної вартості товару, визначається з врахуванням умов ч. 1 цього пункту шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США на курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол.. США до гривні на день проведення оплати.

Всі платежі за цим договором здійснюються Покупцем з урахуванням п. 3.3. договору.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, дещо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З додатків №: 1,2,3,4, до договору, вбачається, що на день їх укладення, курс гривні по відношенню до долара США на міжбанківській валютній біржі становив 8,2грн. за 1 долар.

Станом на 19.12.2014 р. міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США (курс долара - продаж, мін.) 16,4500. 16,4500/8,2= 2.01 X 27910.05=56 099.20-27910.05=28 189,15 грн. .

Таким чином, як правильно встановив господарський суд першої інстанції дооцінка вартості неоплаченого товару, яка підлягає стягненню з відповідача становить 28 189, 15 грн., у зв'язку з чим правомірно задовольнив ці вимоги.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 7.1.1. Договору, Покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми боргу за кожен день прострочення, а також додатково штраф у розмірі 20% від суми несплаченого боргу.

Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до 3 (трьох) років (п. 7.8. Договору).

На підставі цього пункту договору позивачем правомірно нараховано до стягнення пені на суму 6145,14 грн. за період з 26.10.2013 р. по 19.12.2014р. та штрафу в сумі 5582,01 грн., а тому господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вказаних вимог.

Згідно з ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором чи законом.

Відповідно до вказаної норми, сторони встановили інший ніж 3 % розмір процентів річних, а саме в пункті 7.7. договору зазначили, що в разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань передбачених розділом 3 цього договору Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості 36 % річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним Додатком до Договору.

Позивачем правомірно на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 7.7. договору нараховано до стягнення 36 % річних від суми простроченого платежу на суму 11636,69 грн. за період з 26.10.2013 р. по 19.12.2014 р., а тому господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вказаних вимог.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції про задоволення позову, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст. 99, п. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 04.03.2015 р. у справі № 917/12/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 10.06.2015 р.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Істоміна О.А.