ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 рокуСправа № 912/1117/15-г
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Поліщук Г.Б., розглянувши матеріали

за позовом Прокурора Новомиргородського району в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Державна екологічна інспекція у Кіровоградській області, м.Кіровоград

до комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі", м. Новомиргород Кіровоградської області

про стягнення 6267955,00 грн

за участю представників сторін :

від прокуратури - Боруш А.О., наказ № 45 ц від 15.01.15;

від позивача - Куца В.В., довіреність № 04-4/533 від 30.03.15;

від відповідача - Луць В.В., директор;

від відповідача - Любович Л.В., довіреність № б/н від 31.03.15.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Прокурор Новомиргородського району звернувся до господарського суду Кіровоградської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області про стягнення з комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" 6267955,00грн збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу.

Позов мотивований здійсненням позивачем забору підземних прісних вод за допомогою технічних пристроїв з 6 артезіанських свердловин з Новомиргородського родовища Лікарівської та Гептурівської ділянок для централізованого водопостачання населенню без спеціального дозволу на користування надрами, про що складено відповідний акт.

Позивач позовні вимоги прокурора підтримав у повному обсязі (а.с. 89-90).

У відзиві на позов відповідач заперечив позовні вимоги, зазначивши, що свердловини №1, 2, 3 на Гептурівській ділянці затамповані, що підтверджується актами про ліквідаційний тампонаж, а свердловини №2089, 2190 на Лікарівській ділянці, які входять в Троянівський водозабір, законсервовані згідно рішення Новомиргородської міської ради №1689 від 04.12.2009, томі відповідач з 01.06.2011 року не проводив забір підземних вод на вказаних ділянках.

Крім того, 06.05.2015 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до винесення Маловисківським районним судом Кіровоградської області вироку по кримінальному провадженню стосовно керівника комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" Луця В.В.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін і перевіривши їх доводи, давши їм правову оцінку, господарський суд встановив наступні обставини.

За приписами частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов'язком держави (стаття 16 Конституції України).

За правилами статі 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах. Частиною четвертою статті 68 цього Закону встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Статтею 1 Водного кодексу України передбачено, що використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько - питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб. Відповідно до статей 46 і 48 цього Кодексу водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 44, статті 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 р. №827, підземні води - мінеральні (лікувальні, лікувально-столові, природні столові), питні (для централізованого водопостачання, для нецентралізованого водопостачання), промислові, технічні, теплоенергетичні є корисними копалинами загальнодержавного значення.

Статтею 21 Кодексу України про надра встановлено, що надра у користування для видобування прісних підземних вод надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Статтею 23 Кодексу України про надра встановлено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Таким чином реалізація суб'єктами господарювання права видобування підземні води без спеціального дозволу можлива за наявності права на земельну ділянку, у разі видобування води для власних господарсько - побутових потреб за умови не перевищення ліміту видобування підземних вод.

В силу вимог статті 19 Водного кодексу України державний контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, іншими державними органами відповідно до законодавства України.

Державна екологічна інспекція у Кіровоградській області, відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання й відтворення природних ресурсів відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію у Кіровоградській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 року № 136.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

17.02.2014 прокурором Новомиргородського району винесено постанову про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням та застосуванням Кодексу України про надра, Законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про відходи". "Про охорону праці", "Про місцеве самоврядування" в діяльності комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі", Новомирогородської міської ради та Податкового кодексу України в діяльності Новомиргородського відділення Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції (а.с. 13-16).

За результатами перевірки встановлено, що службові особи КП "Новомиргородські інженерні муніципальні мережі" в період з 01.01.2012 по 31.12.2012, неналежно виконуючі свої службові обов'язки, через несумлінне ставлення до них, у порушення ст.ст.. 16, 19, 21 Кодексу України "Про надра", здійснювали видобування корисних копалин загальнодержавного значення - підземних прісних вод за допомогою технічних пристроїв з артезіанських свердловин на території міста Новомиргорода Новомиргородського району Кіровоградської області, без спеціального дозволу на користування ділянкою надр, вказаними діями завдано істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам (а.с. 17).

Державною екологічною інспекцією у Кіровоградській області 17.02.2014 проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в діяльності комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" (а.с. 21-26).

Перевіркою встановлено, що на балансі підприємства знаходиться 16 свердловин, шість з яких експлуатується, а десять знаходиться в резерві. З моменту реєстрації підприємство здійснює забір води без спеціального дозволу на користування надрами (ліцензії).

Вказаний акт підписаний директором відповідача Луць В.В.

За наслідками перевірки винесено припис від 19.02.2014 №22, згідно з яким відповідача зобов'язано вжити заходів, спрямованих на усунення порушень вимог чинного природоохоронного законодавства, зокрема, оформити правоустановчі документи на земельні ділянки на яких знаходяться артезіанські свердловини; отримати спеціальний дозвіл на користування надрами, а саме підземними природними водами (а.с. 175-176).

Крім того, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища 18.02.2014 складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно інженера гідроенергетика КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" Чорного М.І. (а.с. 150-151) та 18.02.2014 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, Чорного М.І. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення - порушенні права державної власності на надра у спосіб самовільного користування надрами, відповідальність за яке передбачена ст. 47 КУпАП (а.с. 152-153).

Вказаний штраф сплачено у добровільному порядку, що підтверджується платіжним дорученням від 06.03.2014 №2113 (а.с. 154).

Заперечуючи позов відповідач наголошує на тому, що свердловини № 1, 2, 3 на Гептурівській ділянці затамповані, а свердловини на Лікарівській ділянці законсервовані, в той час як у позові прокурор стверджує про здійснення самовільного забору підземних прісних вод з свердловин Лікарівської та Гептурівської ділянок.

Господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно матеріалів перевірки, складених позивачем, та розрахунку суми збитків, заявлених до стягнення, позивачем взято до уваги шість свердловин: №№ 1, 2, 6, 99, 182, використання яких підтверджено відповідачем, зокрема, у листі від 27.03.2014 №125 (а.с. 128). Додатком до вказаного листа є наведена відповідачем інформація про кількість забраних підземних вод по зазначеним у листі свердловинам, з яких вбачається видобування відповідачем підземних вод без спеціального на те дозволу у обсягах, що перевищують 300 куб.м. на добу у період січень 2012 року - лютий 2014 року.

Крім того, у поданих запереченнях відповідач посилається на висновки підприємства "Реалдопін", викладені у листі від 19.02.2015 №19-02/15, у відповідності до яких господарсько-питне водопостачання м.Новомиргород здійснюється з 10 водозабірних свердловин, які мають різні гідротехнічні параметри та представляють собою 8 окремих водозаборів з власним водовідбором, який визначається окремими лічильниками. На підставі проведених досліджень фахівці підприємства дійшли висновку, що згідно діючих нормативних документів вищезазначені експлуатаційні свердловини неможливо віднести до групи компактно розміщених водозабірних споруд і слід розглядати їх як окремі водозабори з можливістю видобувати підземні води в межах наданих їм земельних ділянок продуктивністю водозаборів, яка не перевищуватиме 300 метрів кубічних на добу по кожному.

На думку відповідача, якщо підземна прісна вода експлуатується поодинокою свердловиною, яка є джерелом централізованого господарсько-питного водозабезпечення, відповідно до ст.ст. 48, 49 Водного кодексу України правом на експлуатацію останньої є тільки дозвіл на спецводокористування.

Оцінюючи наведені доводи відповідача господарський суд вважає за необхідне зазначити, що правомірність користування підземними прісними водами передбачає наявність як дозволу на спеціальне водокористування (49 Водного кодексу України), так і дозволу на видобування прісних підземних вод (ст. 21 Кодексу України про надра), оскільки вказані дозволи визначаються законодавством самостійними дозвільними документами.

Тобто, наявність дозволу на спеціальне водокористування не може бути самостійною підставою для видобування прісних підземних вод.

Виключення з зазначеного правила встановлене ч.1 ст. 23 Кодексу України про надра відповідно до якої, землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів видобувати підземні води для власних господарсько-побутових потреб, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Отже, умовою, з якою ст. 23 Кодексу України про надра пов'язує можливість видобування підземних вод без спеціального дозволу, є неперевищення продуктивності водозаборів, тобто всіх здійснюваних землекористувачем заборів води в межах належної йому на праві користування земельної ділянки, 300 кубічних метрів на добу.

Відповідачем забори води здійснювались 6 свердловинами, продуктивність яких в сумі перевищує 300 куб.м./добу, що спростовує доводи відповідача про правомірність користування підземними прісними водами на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

Водночас, позивачем доведені, зокрема, з посиланням на дані у статистичній звітності за формою 2-ТП (водгосп) "Звіт про використання води" підприємства за 2012-2013 роки, а відповідачем не спростовані дані щодо забору води в обсягах 660м/куб./добу та 502 м/куб./добу відповідно.

При цьому, господарський суд зазначає, що ч. 1 ст. 23 Кодексу України про надра не встановлюється безумовна правомірність видобування підземних вод без спеціального на те дозволу у обсягах, що не перевищують 300 куб.м., зокрема, і у випадку перевищення зазначених обсягів, тобто вчинення правопорушення.

Так, правомірність видобування підземних вод у обсязі до 300 куб. м. на добу має місце лише за умови дотримання вимог, передбачених ч.1 ст. 23 Кодексу України про надра, зокрема щодо максимального обсягу потужностей водозаборів, потреб використання підземних прісних вод тощо.

Водночас, у випадку порушення вимог ч. 1 ст. 23 Кодексу України про надра, особа вважається такою, що використовує прісні підземні води без спеціального дозволу у фактичних (повних) обсягах видобування підземних вод.

У клопотанні про узгодження умов і отримання дозволу на спеціальне водокористування для діючих промислових, комунальних, транспортних і інших несільськогосподарських підприємств від 05.06.2012 КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" визначено здійснення фактичного водоспоживання у спосіб забору підземних вод у розмірі 392,1 куб.м./добу.

Головним спеціалістом відділу екологічного контролю атмосферного повітря та водних ресурсів складено розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі КП "НМІМ" внаслідок самовільного користування надрами (підземними водами) за період з 01.01.2012 по 18.02.2014 при відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами).

Згідно з проведеним розрахунком, загальний розмір збитків, заподіяних відповідачем державі внаслідок самовільного водокористування склав 8167887,40грн.

Крім того, в межах кримінальної справи проведено судово-товарознавчу експертизу, висновок у якій складено 10.12.2014. За висновком проведеної експертизи розмір шкоди, завданої охоронюваним законом державним інтересам внаслідок здійснення видобування корисних копалин загальнодержавного значення - підземних прісних вод за допомогою технічних пристроїв з артезіанських свердловин на території м.Новомиргорода, Новомиргородського району Кіровоградської області, без спеціального дозволу на користування ділянкою надр, службовими особами КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" Луцем В.В. в період з 01.01.2012 по 09.07.2013 становить 6267955грн.

Саме за вказаний період прокурором заявлено позов про стягнення суми збитків.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно зі ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до статті 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушення водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Згідно зі статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Враховуючи вказану норму та положення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, прокурор та позивач повинні довести протиправність поведінки заподіювача, наявність шкоди (її розмір), безпосередній причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою в заявленому розмірі, а відповідач-відсутність своєї вини в заподіянні шкоди.

Зважаючи на вищенаведені обставини справи, господарський суд дійшов висновку про наявність протиправної поведінки відповідача, яка полягає у здійсненні самовільного водокористування, наявність прямого причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяними державі збитками у розмірі 6267955грн, який розрахований відповідно до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 №389 та зареєстрована Мін'юстом України 14.08.2009 №767/16783.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів відсутності його вини у заподіянні збитків.

Зважаючи на наведене, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до завершення розгляду кримінальної справи по обвинуваченню керівника відповідача Луця В.В., що перебуває на розгляді у Маловисківському районному суді Кіровоградської області.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, у кожному конкретному випадку господарський суд з'ясовує як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду справи до вирішення іншої пов'язаною з нею справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішенням іншого суду, який розглядає справу, встановлюються обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Тому за змістом ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України суд зупиняє провадження у справі за наявності одночасно наступних обставин: розгляд іншої справи іншим судом, взаємозв'язок такої справи зі справою, що розглядається, та неможливість розгляд справи до вирішення пов'язаної з нею справи іншим судом.

У поданому клопотанні відповідачем не обґрунтовано - в чому полягає неможливість розгляду даної справи до завершення розгляду кримінальної справи Маловисківським районним судом. Зважаючи на обсяги та коло доказування у даній справі, господарський суд вважає, що наявні у справі матеріали є достатніми для повного та всебічного її розгляду.

Отже, господарський суд, розглядаючи дану справу, має змогу самостійно надати оцінку наявності чи відсутності підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності (стягнення збитків), у зв'язку з чим підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні.

У відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 79, 85, 86, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні мережі" (26000, Кіровоградська область, м.Новомиргород, вул.Толстого, 27, ідентифікаційний код 37768410) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області (25022, м. Кіровоград, вул. Дзержинського, 84/37, ідентифікаційний код 38037110) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України, спеціальних фондів місцевих бюджетів Кіровоградської обласної ради та Новомиргородської міської ради збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу в сумі 6267955грн, перерахувавши кошти на р/р 0300 в ГУДКСУ у Кіровоградській області, МФО 823016, код одержувача 37942426, код бюджетної класифікації 24062100.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні мережі" (26000, Кіровоградська область, м.Новомиргород, вул.Толстого, 27, ідентифікаційний код 37768410) в дохід Державного бюджету України (р/р 3002 в Головному Управлінні Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, МФО 823016, код 38037409, отримувач коштів УК у м. Кіровограді (м. Кіровоград) 22030001) - 73080грн. судового збору.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Згідно частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 12.06.2015

Суддя Г.Б. Поліщук