ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

16 червня 2015 року Справа № 5016/1956/2012(5/74)

м. Миколаїв

Банкрут: Приватна виробничо-торгівельна фірма "АГРОДІЛО", 54055, м.Миколаїв, вул.Чкалова, 58, кв. 43, ідентифікаційний код 30389518

Кредитори:

1. Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва, 54030, м.Миколаїв, вул.Артилерійська, 19

2. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Снігурівському районі Миколаївської області, 57300, Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Леніна, 72

3. Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Миколаєва Миколаївської області державної податкової служби, 54030, м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, 24/2

4. Центральний районний центр зайнятості м.Миколаєва, 54001, м.Миколаїв, вул.Нікольська, 68

5. Жовтнева міжрайонна державна податкова інспекція Головного управління

Міндоходів у Миколаївській області, 54050, м.Миколаїв, вул.Торгова, 63-А

6. Публічне акціонерне товариство "Дельта-Банк", 01015, м.Київ, вул.Фрунзе, 39

7. Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд України", 03038, м.Київ, вул.Ямська, 32

8. Миколаївське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, 54017, м.Миколаїв, пр.Леніна, 93

9. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС", 03187, м.Київ, вул.Академіка Заболотного, 38, офіс 23

10. Снігурівське управління водного господарства, 57300, Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Леніна, 196

11. Миколаївське обласне управління водного господарства, 54030, м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, 14

12. Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрмаш-Універсал", 73034, м.Херсон, вул. 200 річчя Херсону, 7, корп. 3, кв. 65

13. Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія", 04050, м.Київ, вул.Мельникова, 12

14. Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк", 04053, м.Київ, вул.Смирнова-Ласточкіна, 10-а

Ліквідатор: Сашин О.А., АДРЕСА_1

Філія Товарної біржі "Електронні торги України" в місті Херсон, 73025, м.Херсон, вул.Михайловича, 9/33, кв. 7

Суддя Міщенко В.І.

При секретарі: Пархоменко В.В.

За участю представників:

від 2-го кредитора: Сало П.І., дов. від 05.01.15

від банкрута: ліквідатор Сашин О.А.

від ППВТФ "Снігурівський каравай": 10.06.15 - Ігнатов Д.І., дов. від 07.04.15

Петренко В.С., дов. від 07.04.15

Суть справи: про банкрутство ПВТФ "АГРОДІЛО"

10.06.2015 р. в судовому засіданні оголошено перерву.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши присутніх представників учасників провадження у справі, суд встановив:

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.09.2012 р. порушено провадження у справі № 5016/1956/2012(5/74) про банкрутство позивача за ознаками ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції, чинній до 19.01.2013 р. (далі - Закону про банкрутство).

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2012 р. суд визнав боржника банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру та призначив ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Сашина О.А.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.04.2015 р. продовжено строк ліквідаційної процедури у справі про банкрутство боржника на шість місяців до 18.10.2015 р.

03.03.2015 р. від ліквідатора банкрута Сашина О.А. надійшла заява № 02-01/64/208/1956-15 від 03.03.2015 р. (т. V, арк. спр. 97-100) в якій він просить, в межах справи про банкрутство, на підставі ст.ст. 5, 17, 25 Закону про банкрутство, ст.ст. 92, 203, 207, 215, 216, 639, 657 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17, 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 р. № 11 визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07.10.2008 р., укладений між банкрутом та Приватним підприємством виробничо-торгівельною фірмою «Снігурівський каравай», за яким було відчужено майнові активи банкрута, а саме: майновий комплекс, що розташований за адресою: вул.Некрасова, 87, м.Снігурівка, Миколаївська область, посвідчений приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1246, з моменту його укладення. Крім того, ліквідатор просить стягнути з Приватного підприємства виробничо-торгівельної фірми «Снігурівський каравай» на користь банкрута 1218,00 грн. судового збору.

Ліквідатор ґрунтує свої вимоги на тому, що договір від банкрута підписано невідомою особою на прізвище ОСОБА_6, який зазначається як директор, але жодного дня директором не працював, однак продає майно банкрута дружині колишнього керівника банкрута, тобто зацікавленій особі; невиконані умови щодо розрахунку покупця за придбане майно, так як відсутні докази належного розрахунку за договором, що є прямим свідченням нанесення шкоди банкруту та його кредиторам; спірний договір було укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

15.04.2015 р. Приватне підприємство виробничо-торгівельна фірма «Снігурівський каравай» (далі - ППВТФ «Снігурівський каравай») надало письмові пояснення від 15.04.2015 р. (т. V, арк. спр. 191-194) в яких просить відмовити в задоволенні заяви ліквідатора у зв'язку з її необґрунтованістю, оскільки ліквідатором пропущено річний строк, передбачений ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; ліквідатором пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 Цивільного кодексу України, так як така вимога могла бути пред'явлена до 07.10.2011р.; укладеним договором купівлі-продажу не завдано збитків банкруту або його кредиторам, так як сторони досягли всіх істотних умов договору; ліквідатором банкрута не обґрунтовано належними доказами, у чому саме полягають збитки, що нібито були завдані банкруту укладеним спірним договором; ліквідатором банкрута не доведено фіктивність правочину, так як ліквідатор банкрута, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Ухвалами Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2015 р., 28.04.2015 р., 19.05.2015 р. зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (правонаступник ВАТ «Кредитпромбанк») надати до суду належним чином засвідчені копії листа Миколаївської філії ВАТ «Кредитпромбанк» від 03.10.2008 р. № 324/08, договору про переведення боргу від 03.10.2008 р. та оригіналів вказаних документів для огляду в судовому засіданні, але Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» не виконало вимоги вищевказаних ухвал Господарського суду Миколаївської області.

14.04.2015 р. ліквідатор банкрута Сашин О.А. подав заяву від 14.04.2015 р. № 02-01/103/221/1956-15 в якій просить визнати поважною причину пропуску встановленого законом строку і відновити пропущений строк.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.01.2015 р. залишено без розгляду заяву ліквідатора банкрута Сашина О.А. від 15.01.2015 р. про відвід судді Міщенко В.І.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд приходить до наступних висновків.

07.10.2008 року між банкрутом та ППВТФ «Снігурівський каравай» укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Снігурівського нотаріального округу Шульгою Т.В., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1246 (далі - Договір від 07.10.2008 р.).

Згідно з умовами Договору від 07.10.2008 р. банкрут, на підставі рішення власника і засновника банкрута від 23.09.2008 р. № 7, продає, а ППВТФ «Снігурівський каравай» купує комплекс, булочний цех, який знаходиться по вулиці Некрасова, 87 в місті Снігурівка Миколаївської області загальною площею 1060,2 кв. м та складається із: пекарні А-1, матеріал стін камінь, площа 441,1 кв. м; гаражу Б-1, матеріал стін камінь, площа 16,0 кв. м; гаражу Д-1, матеріал стін камінь, площа 36,0 кв. м; дизельної Г-1, матеріал стін камінь, площа 10,0 кв. м; складу В-1, матеріал стін камінь, площа 25,0 кв. м; вбиральня Ж-1, матеріал стін камінь, площа 2,2 кв. м; вбиральня З-1, матеріал стін камінь, площа 2,2 кв. м; вбиральня И-1, матеріал стін дерево, площа 1,0 кв. м; басина № 1, матеріал стін цемент, площа 5,0 кв. м; ворот № 2, залізо, площа 6,0 кв. м; забору № 3, з/б, площа 158,2 кв. м; забору № 4, залізна сітка, площа 8,4 кв. м; замощення І, матеріал цемент, площа 32,0 кв. м; замощення ІІ, матеріал цемент, площа 317,1 кв. м.

Відповідно до п. 2.1 Договору від 07.10.2008 р. продаж майнового комплексу вчиняється за 50300,00 грн., з урахуванням ПДВ, які банкрут одержав від ППВТФ «Снігурівський каравай» повністю до підписання цього договору згідно довідки банкрута від 03.10.2008 р. № 366.

Продаж майна здійснено за згодою заставного кредитора, що підтверджується листом Миколаївської філії ВАТ «Кредитпромбанк» від 03.10.2008 р. № 324/08 (т. V, арк. спр. 163) та договором про перевід боргу від 03.10.2008 р. (т. V, арк. спр. 164), про що вказано в спірному договорі.

Оскільки, у сторін відсутні неодноразово витребувані судом документи, а спірний договір нотаріально посвідчений, то суд виходить з тих положень, що вказані в цьому договорі.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону про банкрутство, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діє з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Оскільки, провадження у справі № 5016/1956/2012(5/74) про банкрутство боржника було порушено 28.09.2012 року, то при розгляді справи судом застосовуються норми Закону в редакції, що діяла станом на 18.01.2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується в першу чергу згідно зі статтею 31 цього Закону за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, і є неоплаченими; з підстав, передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає у встановленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства інформацію для ведення єдиної бази даних щодо підприємств-банкрутів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом, таким чином, Законом передбачено право ліквідатора з підстав, передбачених ч. 10 ст. 17 Закону, подати до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника та вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України загальними умовами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є наявність у особи, що вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності та наявність вільного волевиявлення учасника на вчинення правочину, яке повинно відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Суд вважає, що укладеним Договором від 07.10.2008 р. між банкрутом та ППВТФ «Снігурівський каравай» не завдано збитків банкрута або його кредиторам.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ліквідатор не обґрунтував належними доказами, у чому саме полягають збитки, що нібито були завдані банкруту укладеним спірним договором, кредитори не заявляли про спричинення їм збитків спірним договором.

Твердження ППВТФ «Снігурівський каравай» відносно того, що ліквідатором пропущено строк позовної давності згідно ст. 257 Цивільного кодексу України та річний строк, передбачений ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній з 19.01.2013 р.) судом не приймаються, оскільки провадження у справі про банкрутство було порушено 28.09.2012 року, то при розгляді справи судом застосовуються норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній до 19.01.2013 р.). У даному випадку процедура визнання недійсним договору не є позовним провадженням, оскільки ліквідатором подано позов в межах справи про банкрутство, тому стосовно таких правовідносин суд не застосовує положення Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності.

Також, ліквідатор банкрута стверджує, що Договір купівлі-продажу від 07.10.2008р. було укладено між сторонами без намірів реального настання правових наслідків, тобто має ознаки фіктивності. Проте з такою позицією ліквідатора погодитись не можна, виходячи з наступного:

Згідно ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» фіктивний правочин (стаття 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Ліквідатор, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Комплекс, булочний цех, який знаходиться по вулиці Некрасова, 87 в місті Снігурівка Миколаївської області, та є предметом Договору купівлі-продажу від 07.10.2008 р., був переданий ППВТФ «Снігурівський каравай», яка в свою чергу провела розрахунок за цим договором повністю, грошові зобов'язання перед банкрутом, як продавцем по Договору купівлі-продажу від 07.10.2008р. - відсутні.

Вищенаведене вказує на вільне волевиявлення сторін при укладанні Договору купівлі-продажу від 07.10.2008р., на те, що банкрут, як продавець та ППВТФ «Снігурівський каравай» мали на меті при укладанні вказаного правочину настання юридичних наслідків, та про те, що були досягнуті всі істотні умови договору та відповідали вимогам чинного законодавства.

Отже, у даному випадку ліквідатор Сашин О.А. не довів порушення своїх прав в аспекті обґрунтування підстав недійсності правочину.

Таким чином, судом встановлено, що права банкрута не порушуються укладенням оспорюваного договору. Крім цього, матеріалами справи підтверджується настання реальних правових наслідків укладеного правочину.

Отже, вимоги ліквідатора банкрута є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на банкрута.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 25, 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції, чинній до 19.01.2013р.), ст.ст. 203, 204, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 33, 34, 49 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ліквідатора Приватної виробничо-торгівельної фірми "АГРОДІЛО" Сашина О.А. від 23.10.2014 р. № 23-10/14 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07.10.2008 р., укладений між Приватною виробничо-торгівельною фірмою "АГРОДІЛО" та Приватним підприємством виробничо-торгівельною фірмою «Снігурівський каравай» - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її винесення.

Копію даної ухвали суду надіслати сторонам, ліквідатору, Філії Товарної біржі "Електронні торги України" в місті Херсон, Приватному підприємству виробничо-торгівельній фірмі «Снігурівський каравай» (вул.Некрасова, 87, м.Снігурівка, Миколаївська область, 57300).

Повну ухвалу складено 19.06.2015 р.

Суддя _____________ В.І.Міщенко