ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. справа №911/1772/15

Господарський суд Київської області

у складі:

головуючого: судді Грабець С.Ю.

секретар: Шапаренко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи - підприємця Калініченка Віталія Анатолійовича

до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі

відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і

природокористування України «Великоснітинське навчально - дослідне

господарство ім. О.В. Музиченка»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Національного університету біоресурсів і природокористування України.

про стягнення заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Гриньов І.В. - представник (довіреність №543 від 26.02.15.);

від відповідача: Блажко М.С. - представник (довіреність №0020 від 13.01.15);

від третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2015 року до господарського суду Київської області надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Калініченка Віталія Анатолійовича (далі - позивач) до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально - дослідне господарство ім. О.В. Музиченка» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 136 636,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на порушення відповідачем умов договору на відпуск нафтопродуктів (бензина) споживачам №48 від 03.03.15. (далі - договір), згідно з якими позивач зобов'язувався здійснювати заправку нафтопродуктами автотранспорт відповідача, а відповідач зобов'язувався надані відповідачем послуги оплатити вчасно та в повному обсязі.

Відповідач послуги, надані позивачем, не оплатив.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача борг у сумі 32 000,00 грн., 1 760,00 грн. пені, три проценти річних у сумі 155,00 грн., суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 8 321,00 грн., та штраф у сумі 94 400,00 грн.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду Київської області від 22.04.15., розгляд справи призначено на 08 травня 2015 року.

У матеріалах позовної заяви містилась заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу, в задоволенні якої судом відмовлено на підставі ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач не надав достатнього документального підтвердження того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

06 травня 2015 року до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов супровідний лист про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів №190 від 05.05.15., а також клопотання про припинення провадження у справі №192 від 05.05.15., у зв'язку зі сплатою відповідачем основного боргу.

08 травня 2015 року позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, витребуваних ухвалою суду документів не надав.

У судовому засіданні представник відповідача просив провадження у справі припинити, проте оригінал документу, що підтверджує сплату відповідачем боргу, суду не надав.

Розгляд справи, на підставі ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було відкладено на 20 травня 2015 року.

15 травня 2015 року через канцелярію господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просив стягнути з відповідача 2 016,00 грн. пені, три проценти річних у сумі 176,00 грн., суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 9 367,00 грн., та штраф у сумі 107 200,00 грн., проте документів, що підтверджують доплату судового збору, у зв'язку із збільшенням розміру позовних вимог, а також документів, що підтверджують направлення копії цієї заяви відповідачу, суду не надав.

20 травня 2015 року через канцелярію суду представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру пені, штрафу, трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, №209 від 19.05.15. Також заявив клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки відзиву на заяву про збільшення розміру позовних вимог.

20 травня 2015 року в судовому засіданні суд оглянув оригінал платіжного доручення №164 від 27.04.15., з якого вбачалось здійснення оплати основного боргу відповідачем перед позивачем у сумі 32 000,00 грн., у зв'язку з чим, згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припинив провадження у справі в частині розгляду позовних вимог про стягнення основного боргу.

Під час розгляду справи виникла необхідність у залученні до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Національного університету біоресурсів і природокористування України (далі - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору).

Розгляд справи, на підставі ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було відкладено на 10 червня 2015 року.

08 червня 2015 року на адресу суду представник відповідача направив супровідний лист №230 від 28.05.15., в якому містилось клопотання про зменшення штрафних санкцій №231 від 28.05.15.

10 червня 2015 року через канцелярію суду представник позивача подав лист від 09.06.15., у якому просив суд відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій. Крім цього, подав заяву про уточнення позовних вимог від 08.06.15., у якій просив суд стягнути з відповідача 1 760,00 грн. пені, три проценти річних у сумі 155,00 грн., суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 9 367,00 грн., та штраф у сумі 94 400,00 грн.

10 червня 2015 року представник позивача в судовому засіданні просив суд розглядати вимоги, зазначені ним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані докази, суд дійшов наступних висновків:

18 лютого 2012 року фізична особа - підприємець Калініченко Віталій Анатолійович (далі - позивач) передав Національному університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально - дослідне господарство ім. О.В. Музиченка» (далі - відповідач) на підставі видаткової накладної №РН - 0032 бензин А - 92 євро. Умови цієї поставки були деталізовані в договорі на відпуск нафтопродуктів (бензина) споживачам №48, укладеному сторонами 03 березня 2015 року, згідно з якими позивач зобов'язувався здійснювати заправку нафтопродуктами автотранспорт відповідача згідно з відомостями на автозаправній станції, а відповідач зобов'язувався надати послуги, оплачувати вчасно та в повному обсязі.

Позивач передав відповідачу товар на загальну суму 32 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0032 від 18.02.15., копія якої долучена до матеріалів справи, проте відповідач переданий позивачем товар не оплатив.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію від 16.03.15 з вимогою оплатити заборгованість до 20.03.15.

20 березня 2015 року відповідач направив на адресу позивача лист - відповідь №125, у якому просив про відстрочку оплати товару до квітня 2015 року.

25 березня 2015 року позивач повторно направив на адресу відповідача претензію з вимогою оплатити заборгованість до 10.04.15.

Відповідач відповіді на претензію від 25.03.15. не надав, борг перед позивачем не оплатив.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача борг у сумі 32 000,00 грн., 1 760,00 грн. пені, три проценти річних у розмірі 155,00 грн., суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 8 321,00 грн., та штраф у сумі 94 400,00 грн.

20 травня 2015 року провадження у справі в частині розгляду позовних вимог про стягнення основного боргу припинено ухвалою суду на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з оплатою основного боргу відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що відстрочка платежу по кожній товарній поставці нафтопродуктів складає до 2 (двох) днів.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату відповідач сплачує на користь позивача неустойку у вигляді пені розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від простроченої суми за кожен день прострочення.

Суд вважає, що розмір пені, враховуючи період заборгованості з:

21.02.15. до 03.03.15., суму боргу в розмірі 32 000,00 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 19,5% (Постанова НБУ від 04.02.15. №81), складає 376,11 грн.;

04.03.15. до 27.04.15, суму боргу в розмірі 32 000,00 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 30% (Постанова НБУ від 02.03.15 №154), складає 2 893,15 грн.,

а разом 3 269,26 грн.

Оскільки позивачем пеня визначена у розмірі 2 016,00 грн., то стягненню підлягає саме ця сума.

Також позивач просив стягнути з відповідача штраф у сумі 94 400,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Оскільки позивач просив стягнути штраф, який він обчислив від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення, а не у відсотках від суми невиконаного зобов'язання, то суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою ця штрафна санкція у сумі 94 400,00 грн. є пенею, а не штрафом.

Відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, вимога позивача про стягнення з відповідача 94 400,00 грн. задоволенню не підлягає.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України (постанова від 12.12.11. у справі №07/238-10, від 24.12.13. у справі №8/5025/1402/12. та від 01.07.14. у справі №5010/1575/2012-20/83).

Також позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 173,59 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прострочення платежу з:

21.02.15. до 27.04.15. складає 66 днів, тому три проценти річних від суми 32 000,00 грн. становлять 173,59 грн.

Оскільки позивачем три проценти річних визначені у розмірі 155,00 грн., то стягненню підлягає саме ця сума.

Сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, за період з 21.02.15. до 27.04.15. у 2015 році у лютому - 105,3 % (УК №44 від 11.03.15), у березні - 110,8% (УК №65 від 09.04.15.), у квітні - 114,0% (УК №84 від 14.05.15), враховуючи, що розмір заборгованості становив 32 000,00 грн., складає 10 560,00 грн.

З огляду на те, що позивачем сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, визначена у розмірі 8 321,00 грн., то стягненню підлягає саме ця сума.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову господарські витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ч. 7 ст. 193, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 231, ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 530, ч. 2 ч. 3 ст. 549, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-85, ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи - підприємця Калініченка Віталія Анатолійовича до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально - дослідне господарство ім. О.В. Музиченка», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Національного університету біоресурсів і природокористування України, про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Національного університету біоресурсів і природокористування України (03041, місто Київ, вулиця Героїв Оборони, будинок 15, ідентифікаційний код 00493706) в особі відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально - дослідне господарство ім. О.В. Музиченка» (08540, Київська область, Фастівський район, село Велика Снітинка, вулиця Леніна, будинок 101, ідентифікаційний код 33441774) на користь фізичної особи - підприємця Калініченка Віталія Анатолійовича (08132, Київська область, Києво - Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Машинобудівників, будинок 15, квартира 177, реєстраційний номер ) 1 760,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят грн. 00 коп.) пені: три проценти річних у сумі 155,00 грн. (сто п'ятдесят п'ять грн. 00 коп.); суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 8 321,00 грн. (вісім тисяч триста двадцять одна грн. 00 коп.); 204,74 грн. (двісті чотири грн. 74 коп.) витрат на сплату судового збору. В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і підписано 15.06.15.

Суддя С. Грабець