ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 р. Справа № 914/1037/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (м. Львів)
до відповідача:Львівського комунального підприємства «Тополя-406» (м. Львів)
про:стягнення 16093 грн. 00 коп.

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Герасименко В. С.

Представники:

Позивача:ОСОБА_2 - представник (довіреність від 23.02.2015 р.)
Відповідача:Карпин М. І. - представник (довіреність від 05.06.2015 р. № 406/вих.-369а)

31.03.2015 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. № 1076 поступила позовна заява від Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Тополя-406» про стягнення 23992 грн. 97 коп. (з яких: 16093,00 грн. - основний борг; 5246,33 грн. - інфляційні; 1366,20 грн. - 3% річних; 1287,44 грн. - пеня).

Ухвалою суду від 01.04.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 28.04.2015 р.

24.04.2015 р. до суду за вх. № 17085/15 від представника позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю з'явитися в судове засідання через зайнятість у іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 28.04.2015 р. розгляд справи було відкладено на 14.05.2015 р.

07.05.2015 р. до суду за вх. № 1905/15 від представника позивача поступила заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача 25783 грн. 81 коп. (з яких: 16093,00 грн. - основний борг; 6984,37 грн. - інфляційних; 1419,00 грн. - 3% річних; 1287,44 грн. - пеня).

В судовому засіданні 14.05.2015 р. було оголошено перерву до 28.05.2015 р.

25.05.2015 р. до суду за вх. № 21514/15 від представника позивача поступили копії витягів з ЄДРЮОФОП щодо позивача, копія виписки з ЄДРЮОФОП щодо позивача, копія свідоцтва платника єдиного податку позивача та копія ліцензії інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області виданої позивачу.

28.05.2015 р. до суду за вх. № 2232/15 від представника відповідача поступило клопотання про продовження строку розгляду спору, у зв'язку з оформленням мирової угоди.

Ухвалою суду від 28.05.2015 р. продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 11.06.2015 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

11.06.2015 р. до суду за вх. № 2447/15 від представника позивача поступила заява про зменшення позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача 16093 грн. 00 коп. заборгованості.

Представник позивача просив суд задоволити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач вимоги суду виконав, явку повноважних представників в судове засідання забезпечив.

11.06.2015 р. до суду за вх. № 24160/15 від відповідача поступила заява про визнання позову, в якій він визнав заборгованість перед позивачем у розмірі 16093 грн. 00 коп. та просить суд розстрочити виконання рішення на два місяці.

Представник відповідача просив суд прийняти заяву про визнання позову та розстрочити виконання рішення на два місяці.

Представник позивача не заперечив клопотання представника відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

15.04.2012 р. між Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (позивач) та Львівським комунальним підприємством «Тополя-406» (відповідач) укладено договір № 15-04/12 (надалі - Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи) згідно з умовами якого, Замовник (відповідач) доручає, а Виконавець (позивач) приймає на себе зобов'язання виконати ремонт електрощитової по АДРЕСА_2 (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, вартість робіт визначається актом виконаних робіт, який складається на підставі норм та розцінок, діючих на час складання договору.

На виконання умов Договору, позивачем виконано роботи на загальну суму 16093 грн. 00 коп., що підтверджується актом на приймання-виконання робіт по поточному ремонту електрощитової та внутрішньобудинкової електромережі по АДРЕСА_2 у м. Львові від 10.05.2012 р. підписаним та скріпленим печатками сторін (оригінал акту оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

Згідно з п. 2.2. Договору, розрахунок по даному договору проводиться упродовж 15-ти днів після підписання акту приймання виконаних робіт.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що замовник (відповідач) зобов'язується прийняти виконані роботи у 3-х денний термін згідно акту та оплатити їх у терміни, визначені договором.

Всупереч умовам Договору, відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті за виконані роботи не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 16093 грн. 00 коп.

За неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивачем, на час звернення з позовом до суду, нараховано відповідачу 5246,33 грн. - інфляційних, 1366,20 грн. - 3% річних та 1287,44 грн. - пені.

Частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

07.05.2015 р. представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача 25783 грн. 81 коп. (з яких: 16093,00 грн. - основний борг; 6984,37 грн. - інфляційних; 1419,00 грн. - 3% річних; 1287,44 грн. - пеня).

Проте, 11.06.2015 р. представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості за Договором у розмірі 16093,00 грн. Зазначена заява поступила до господарського суду Львівської області 11.06.2015 р. за вх. № 2447/15.

У суду відсутні підстави вважати, що зменшення позивачем розміру позовних вимог суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, тому приймає зменшення розміру позовних вимог та вирішує спір з урахуванням нової ціни позову.

Частиною п'ятою статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право, зокрема, визнати позов повністю або частково.

Скориставшись наданим йому правом, відповідач подав до суду заяву про визнання позову. Зазначена заява поступила до господарського суду Львівської області 11.06.2015 р. за вх. № 24160/15.

У суду відсутні підстави вважати, що визнання позову відповідачем суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, тому приймає визнання позову відповідачем.

Станом на день розгляду справи, відповідач позов визнав, доказів сплати заборгованості не надав, просив суд розстрочити виконання рішення на два місяці.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У ч. 1 ст. 175 ГК України зазначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Відповідно до частини першої статті 78 ГПК України, відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Відповідачем до суду подана письмова заява про визнання позову, котра поступила до суду 11.06.2015 р. за вх. № 24160/15.

Частиною п'ятою статті 78 ГПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Враховуючи те, що позивачем представлено достатньо об'єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позов визнав, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Тополя-406» про стягнення 16093 грн. 00 коп. боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України, суд вважає за можливе задоволити клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення та розстрочити виконання даного рішення на два місяці із сплатою заборгованості рівними частинами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

За подання до господарського суду позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1827,00 грн., що підтверджується квитанцією від 02.03.2015 р. № 12 (долучено до матеріалів справи).

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 629, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 175, 193 ГК України, ст. ст. 43, 45 , 22, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 78, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Тополя-406» про стягнення 16093 грн. 00 коп. боргу - задоволити.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Тополя-406» (вул. Лінкольна, 57, м. Львів, 79059; ідентифікаційний код 22333452) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 79070 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 16093 грн. 00 коп. боргу з розстрочкою виконання рішення на два місяці зі сплатою заборгованості рівними частинами:

-до 30 червня 2015 року - 8046 грн. 50 коп.
-до 30 липня 2015 року - 8046 грн. 50 коп.

3. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Тополя-406» (вул. Лінкольна, 57, м. Львів, 79059; ідентифікаційний код 22333452) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 79070; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1827 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

4. Накази видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.