ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа № 920/154/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Плахов О.В. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Курченко В.А.

представники сторін не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нодис" (вх.№2269 С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 26.02.2015р. у справі № 920/154/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нодис", м. Суми

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, м. Суми

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Сумський державний університет, м. Суми

про визнання недійсним договору оренди державного майна,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Нодис" звернулося до господарського суду з позовною заявою, в якій просило визнати недійсним договір оренди державного майна №2090, укладений між ТОВ "Нодис" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області 23.07.2014р. в м. Суми.

Рішенням господарського суду Сумської області від 26.02.2015р. у справі №920/154/15 (суддя Моїсеєнко В.М.) у задоволенні позову відмовлено.

ТОВ "Нодис" з рішенням місцевого господарського суду не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Сумської області від 26.02.2015р. по справі № 920/154/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовну заяву ТОВ "Нодис" задовольнити, всі витрати покласти на відповідача.

Апелянт також звернувся з клопотанням про витребування від реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції наступної інформації:

- чи зареєстровано за Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області або Сумським державним університетом право власності на нерухоме майно: комплекс будівель та споруд для зберігання транспортних засобів на 180 машино-місць, з них 77 машино-місць під накриттям до складу якого входять: замощення із щебеню площею 6170,98 м.кв; двоповерхова будівля для охорони загальною площею 24,66 м. кв.; огорожа на бетонній основі з плоского шиферу, які розташовані за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2.;

- якщо ні, то за ким зареєстровано право власності на нерухоме майно: комплекс будівель та споруд для зберігання транспортних засобів па 180 машино-місць, з них 77 машино-місць під накриттям до складу якого входять: замощення із щебеню площею 6170,98 м.кв; двоповерхова будівля для охорони загальною площею 24,66 м.кв.; огорожа на бетонній основі з плоского шиферу, які розташовані за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2; а також, витребувати від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області та від Сумського державного університету документи, які б підтверджували право власності на нерухоме майно, що є предметом договору оренди державного майна.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Шевель О.В.) від 10.04.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 28.04.2015р.

27.04.2015р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Сумської області від 26.02.2015р. у справі № 920/154/15 - залишити без змін. Також, просив розглянути справу без участі представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області за наявними матеріалами справи (вх.№6886).

Також, 27.04.2015р. від Сумського державного університету надійшов відзив, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 26.02.2015р. у справі № 920/154/15 - без змін (вх. № 6888).

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р. у зв'язку з відпусткою суддів Здоровко Л.М. та Шевель О.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

На підставі викладеного, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р. відкладено розгляд справи на 21.05.2015р. Запропоновано апелянту не пізніше ніж за три дні до судового засідання надати суду додаткове письмове обґрунтування заявленого клопотання про витребування доказів у відповідності до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України з зазначенням: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

18.05.2015р. від Сумського державного університету надійшла заява, в якій просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 26.02.2015р. у справі № 920/154/15 - без змін. Також, просив розглянути справу за відсутності представника Сумського державного університету (вх.№7731).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2015р. відкладено розгляд справи на 16.06.2015р. Повторно запропоновано апелянту не пізніше ніж за три дні до судового засідання надати суду додаткове письмове обґрунтування заявленого клопотання про витребування доказів у відповідності до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Пуль О.А. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Плахов О.В., суддя Фоміна В.О.

У судове засідання представники сторін не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши клопотання апелянта про витребування доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Однак, заявлене клопотання не відповідає зазначеним вимогам.

Ухвалами апеляційного суду неодноразово було запропоновано апелянту надати додаткове обґрунтування заявленого клопотання у відповідності до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені ухвали були направлені ТОВ "Нодис" на адресу зазначену апелянтом в апеляційній скарзі, а саме м. Суми, вул. Реміснична, 35-2, яка відповідає відомостям, що містяться в ЄДРПОУ.

Проте, копії ухвали повертались до суду апеляційної інстанції з відміткою "Укрпошта" - "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно п. 3.9.1. постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того, 22.05.2015р. телефонограмою за вказаним в апеляційній скарзі номером телефону (вих. №380) апелянта було повідомлено про відкладення розгляду справи на 16.06.2015р. та запропоновано надати додаткові обґрунтування заявленого клопотання. Вказану телефонограму прийнято директором ТОВ «Нодис» - Кмець Олександром Сергійовичем.

Проте, апелянт в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, додаткові письмові обґрунтування клопотання не надав.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, оскільки в ньому не зазначено обставин, які передбачені ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, обставин, що перешкоджають наданню доказів (заявник не довів, що вживав заходи щодо самостійного отримання вказаних доказів та йому було відмовлено у їх наданні особами, які володіють ними, тощо). При цьому, колегія суддів звертає увагу, що докази з приводу вказаних у клопотанні обставин надавалися третьої особою під час розгляду справи в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 38- 61).

Враховуючи факт належного повідомлення апелянта про час та місце розгляду апеляційної скарги, та те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Дослідивши викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

23.07.2014р. між ТОВ "Нодис" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області був укладений договір оренди державного майна № 2090 (далі - договір) зі строком на 1 рік, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - комплекс будівель та споруд для зберігання транспортних засобів на 180 машино-місць, з них 77 машино-місць під накриттям (до складу об'єкту входять: замощення із щебеню площею 6170,98 м.кв.; двоповерхова будівля для охорони загальною площею 24,66 м.кв.; огорожа на бетонній основі з плоского шиферу) за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2, що перебуває на балансі Сумського державного університету, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.03.2014р. і становить за незалежною оцінкою 1444400,00 грн. (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою розміщення стоянки для автомобілів.

Відповідно до п. 2.1 договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передавання майна між балансоутримувачем та орендарем.

Згідно п. 7.1 договору орендодавець зобов'язується передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання - передавання майна, який підписується балансоутримувачем та орендарем одночасно з цим договором.

23.07.2014р. на виконання умов договору між орендарем та балансоутримувачем був підписаний акт приймання-передавання майна, згідно якого Сумський державний університет передав, а ТОВ "Нодис" прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - комплекс будівель та споруд для зберігання транспортних засобів на 180 машино-місць, з них 77 машино-місць під накриттям (до складу об'єкту входять: замощення із щебеню площею 6170,98 м.кв.; двоповерхова будівля для охорони загальною площею 24,66 м.кв.; огорожа на бетонній основі з плоского шиферу) за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2, що перебуває на балансі Сумського державного університету, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.03.2014р. і становить за незалежною оцінкою 1444400,00 грн. Цей акт підтверджує відсутність претензій у сторін відносно майна, що передається в оренду (п. 3 акту).

У січні 2015 ТОВ "Нодис" звернувся з позовною заявою про визнання недійсним договору оренди державного майна № 2090 від 27.03.2014р., укладеного між ТОВ "Нодис" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області.

Суд першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

На думку позивача відповідач та третя особа не є власниками об'єкту оренди, так як не несли затрат на його створення та не створювали такий об'єкт. Предмет договору оренди № 2090 був створений фізичними особами, які використовують вказану автостоянку для задоволення своїх потреб. За таких підстав, у відповідача на момент укладення спірного договору оренди не було необхідного обсягу цивільної дієздатності, визначеної ст. ст. 761, 795 Цивільного кодексу України та ч. 5 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що зумовлюють недійсність вказаного договору в силу ч. 2 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 287 Господарського кодексу України, орендодавцями щодо державного та комунального майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Відповідно до Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом ФДМУ від 15.05.2012 № 678, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2012 за № 935/21247 (Положення), регіональне відділення Фонду державного майна України реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

Згідно із п. 5.3 зазначеного Положення у сфері оренди державного майна регіональне відділення: виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності; здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених регіональним відділенням, та договорах оренди, укладених підприємствами, організаціями, установами, розмір орендної плати по яких погоджений регіональним відділенням.

Статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Частиною 4 ст. 7 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що Фонд державного майна України щодо державного майна, а

органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та

органами місцевого самоврядування, щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим, або комунального майна формують щороку на підставі інформації органів, уповноважених управляти відповідним майном, переліки цілісних майнових комплексів підприємств та їх структурних підрозділів і нерухомого майна, що може бути передано в оренду.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди (ч. 3 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Враховуючи вищезазначені норми відповідач є органом, який реалізує політику у сфері оренди державного майна і у даному випадку є орендодавцем майна, який здійснює одну із функцій власника майна, що передалось в оренду за договором та виконує функції орендодавця відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та договору.

Як вбачається з матеріалів справи у відповідь на лист-звернення № 07-09-00771 від 14.02.2014р. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області Міністерство освіти та науки України (орган управління майном, що передалось в оренду) надало дозвіл на передачу в оренду зазначеного майна відповідно до законодавства терміном на один рік.

Листом № 06.03/06-05/642 від 13.02.2014р. Сумський державний університет повідомив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області про те, що він не заперечує проти надання в оренду нерухомого майна - комплексу будівель та споруд для зберігання транспортних засобів на 180 машино-місць за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2. Дане майно знаходиться на балансі Сумського державного університету.

Факт знаходження вказаного майна на балансі третьої особи відповідно до ст. 63 Закону "Про вищу освіту" підтверджується копією статуту університету, копією державного акту на право постійного користування землею; копією плану зовнішніх меж землекористування; копією постанови Зарічного районного суду м. Суми у справі № 2-а-696/2008; копією угоди № 3/5 про відшкодування витрат; копією додатку № 1 до угоди № 3/5; копією акту приймання-передачі поліпшення земельної ділянки; копією акту на установку огорожі; копією службової записки від 13.04.2011 року; копією акту оцінки від 15.04.2011 року; копією переліку матеріалів; копією приймального акту від 28.04.2011 року; копією заяв про спонсорську допомогу; довідкою № 170 від 27.01.2015 року про знаходження майна на балансі.

24.06.2014р. відбулось засідання конкурсної комісії на право оренди державного нерухомого майна - комплексу будівель та споруд для зберігання транспортних засобів на 180 машино-місць, з них 77 машино-місць під накриттям за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2 (протокол №3). Переможцем конкурсу стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Нодис", яке запропонувало найвищий розмір орендної плати за базовий місяць - квітень 2014 року - 21060,00 грн.

23.07.2014р. між ТОВ "Нодис" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області було укладено спірний договір, та на виконання умов договору між орендарем та балансоутримувачем був підписаний акт приймання-передавання майна.

Апелянт посилаючись положення ст. ст. 761, 795 Цивільного кодексу України та ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначив, що договір оренди державного майна та акт приймання - передавання майна повинні були укладатися між ним та відповідачем, проте всупереч вказаним нормам акт приймання - передавання майна укладено між ним та третьої особою.

Вказані доводи є необґрунтованими, оскільки, по-перше, спірний договір укладений саме між позивачем та відповідачем, по-друге, акт приймання-передавання майна від 23.07.2014р. підписаний позивачем та третьою особою, так як остання є балансоутримувачем державного нерухомого майна, що є предметом оренди. Даний акт погоджений першим заступником начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області Петровою С.М. Крім того, в п. 3 акту зазначено, що цей акт підтверджує відсутність претензій у сторін відносно майна, що передається в оренду.

07.08.2014р. ТОВ „Нодис" звернулось з листом до відповідача про те, що балансоутримувач не забезпечив звільнення майна від користування третіми особами.

Листом № 01/06-05/8848 від 19.09.2014р. Сумський державний університет повідомив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області про те, що жодних речових прав на майно, що є предметом договору оренди, які б стали перешкодою в користуванні ТОВ "Нодис" цим майном, у будь-яких третіх осіб немає. СумДУ не заперечує проти вжиття ТОВ "Нодис" заходів до третіх осіб, що чинять перешкоди в правомірному користуванні майном, якщо такі заходи не завдадуть шкоди цьому майну. Листом від 01.10.2014р. № 11-09-04071 про це було повідомлено ТОВ "Нодис".

Апелянт, обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що він не може здійснювати свою господарську діяльність з підстав того, що майно, яке є предметом договору, як на момент укладення договору, так і на даний час використовується власниками автомобільного транспорту, які стверджують, що саме вони є власниками майна, що є предметом оренди. Вони самостійно побудували вказану автостоянку та облаштували на ній накриття для зберігання автомобілів. Позивач стверджує, що ці особи відмовились звільняти автостоянку та виконувати законні вказівки орендаря.

Проте, зазначені доводи є необґрунтованими, оскільки, по-перше: згідно п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою розміщення стоянки для автомобілів. В матеріалах справи наявні договори між позивачем та фізичними особами про надання парко-місця для зберігання транспортного засобу від 01.08.2014р., 04.09.2014р., 15.08.2014р. Таким чином, позивач користується майном переданим йому за договором оренди та здійснює господарську діяльність.

По-друге, відносини позивача з фізичними особами щодо надання їм послуг автостоянки, отримання від них коштів, застосування до порушників зобов'язань відповідальності тощо, не є предметом договору оренди державного майна та не може породжувати правових наслідків для орендодавця і балансоутримувача. При цьому, позивач не пояснив, яким чином відповідач чи третя особа чинять перешкоди в користуванні орендованим майном та не надав жодних доказів таких перешкод. Позивач не звертався до орендодавця чи балансоутримувача з приводу розірвання договору оренди та повернення майна з підстав неможливості користування ним.

По-третє, вказані позивачем обставини пов'язані із виконанням умов договору, а не його дійсністю. Оскільки, згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи, що спірний договір оренди державного майна було укладено у відповідності до вимог Закону України "Про оренду державного і комунального майна" належними сторонами та у встановленому порядку; під час укладення договору сторони узгодили всі істотні умови договору, а також порядок приймання-передавання орендованого майна (п. 2.4., 7.1. договору) та 23.07.2014 р. обумовлене майно було передано позивачу в користування, про що складено акт приймання-передавання, претензій щодо майна не висловлено, колегія суддів не вбачає відстав для визнання договору оренди державного майна № 2090 від 23.07.2014р. недійсним.

Виходячи зі змісту ст. ст. 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює обставини справи у відповідності до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та приймає рішення за результатами оцінки всіх доказів, які були визнані судом як належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нодис" без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 26.02.2015р. у справі № 920/154/15 без змін.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нодис" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 26.02.2015р. у справі №920/154/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 22.06.15р.

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Фоміна В. О.