РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015Справа №910/6839/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Адмін-Едвайс»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр перекладів «Тріс»
Проповернення передоплати, відшкодування витрат та процентів 636, 08 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Остапенко А.П. - за дов.;

Від відповідача: Карпенко К.В. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього на свою користь 636, 08 грн., з яких 504, 00 грн. сума передоплати, 93, 76 грн. - інфляційні втрати, 38, 32 грн. - проценти за неправомірне користування чужими коштами за Усною угодою про надання послуг перекладу, що підтверджується рахунком-фактурою від 09.01.2014р. №2/29-П, а також просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 827, 00 грн. та 10 000, 00 грн. - по оплаті послуг правової допомоги.

13.05.2015р. відповідач через загальний відділ діловодства господарського суду (канцелярію) подав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого не визнав позовні вимоги в повному обсязі, та заперечив проти стягнення з відповідача судових витрат по оплаті послуг адвоката.

За клопотанням Позивача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АДМІН-ЕДВАЙС» (надалі - Замовник та/або Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ПЕРЕКЛАДІВ «ТРІС» (надалі - Виконавець та/або Відповідач) було укладено угоду про надання послуг письмового перекладу в усному порядку (надалі - Угода).

Відповідно до такої Угоди, Виконавець зобов'язувався надати Замовнику послуги письмового перекладу з польської на українську мову, Довіреності виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайстер-Груп», викладеної польською мовою, зареєстрованою в реєстрі під №3432/2013 від 23 грудня 2013 року, посвідченої нотаріусом у м. Варшава Аліною Нєвчас - Зайончковскою (далі за текстом - Довіреність), а також нотаріально засвідчити підпис перекладача на Довіреності, оскільки, Довіреність була необхідна для здійснення певних повноважень, наданих вищезазначеною юридичною особою нерезидентом ТОВ «Лайстер-Груп».

На підтвердження укладання Угоди, Виконавець надав Замовнику факсом Рахунок - фактуру №2/29-П від 09 січня 2014 року на суму у розмірі 504, 00 грн., з урахуванням ПДВ.

Замовник на підтвердження укладання Угоди, 09.01.2014р. здійснив передоплату послуг Виконавця у розмірі 70%, від загальної вартості послуг, на підставі наданого Виконавцем Рахунку - фактури, у розмірі 504, 00 грн., з урахуванням ПДВ - доказом чого є Виписка по особовому рахунку Позивача за період з 09 січня 2014 року по 13 лютого 2014 року та надав Виконавцю примірник оригіналу Довіреності, на паперовому носії.

20 січня 2014 року, Сторонами по Угоді, шляхом листування за допомогою електронної пошти, було погоджено, що письмовий переклад Замовник зможе отримати 22 січня 2014 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин.

22 січня 2014 року, о 10 годині 36 хвилин, на адресу електронної пошти Замовника, від адміністратора Виконавця, надійшов переклад Довіреності з польської на українську мову, в електронному вигляді для попереднього перегляду, в коментаріях до листа адміністратора Виконавця, Ткаченко Людмили, зокрема зазначалось те, що для того що б засвідчити підпис перекладача на Довіреності 22 січня 2014 року, свої коментарі (зауваження) Замовник повинен надати до дванадцятої години цього ж дня.

23 січня 2014 року Замовник повідомив Виконавця про те, що переклад було зроблено некоректно. Надаючи таку відповідь Виконавцю Замовник керувався тим, що в перекладі, який було надіслано на адресу електронної пошти Замовника, наявні орфографічні та граматичні помилки, переклад не є адекватним, термінологія перекладу не відповідає галузевій належності вихідного тексті.

Проте, матеріалами справи підтверджується та суду не доведено, що усунути самостійно недоліки перекладу Виконавець не зміг.

Станом на 12 березня 2015 року Виконавець не надав Замовнику послуги письмового перекладу з польської на українську мову, з нотаріальним посвідченням підпису перекладача на перекладі Довіреності виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайстер-Груп», викладеної польською мовою, зареєстрованою в реєстрі під №3432/2013 від 23 грудня 2013 року, посвідченої нотаріусом у м. Варшава Аліною Нєвчас - Зайончковскою.

Підтвердженням факту неналежного виконання перекладу є Акт приймання-передачі документів б/н від 20 січня 2015 року, відповідно до якого Виконавець передав назад (повернув) Замовнику Довіреність видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайстер-Груп», викладену польською мовою, зареєстрованою в реєстрі під №3432/2013 від 23 грудня 2013 року, посвідченої нотаріусом у м. Варшава Аліною Нєвчас - Зайончковскою. Інших документів або матеріальних цінностей Відповідач не надав в той же день Позивачу.

Стандартом асоціації перекладачів України (СТТУ АПУ 002-2000) затвердженого Правлінням асоціації перекладачів України (Протокол №14 від 29 березня 2000 року) та зареєстрованого Українським науково-дослідним інститутом стандартизації, сертифікації та інформатики за №804/700001 від 27 квітня 2000 року, встановлюються вимоги до якості послуг щодо виконання усного та письмового перекладу, що їх надають підприємства, які займаються перекладацькою діяльністю, незалежно від їхньої відомчої належності й організаційно-правової форми. Так відповідно до п. 3.3. ст. 3 вище приведеного Стандарту, який дає визначення письмового перекладу, зазначено наступне: «Переклад письмовий - переклад з іноземної мови і/або на іноземну мову, поданий у роздрукованому вигляді або на електронних носіях.».

Акт від 20 січня 2015 року, засвідчує те, що Замовнику не було надано письмовий переклад Довіреності, ні на паперовому ні на електронному носії, що є підтвердженням порушення взятих на себе зобов'язань Відповідачем.

25 листопада 2014 року Позивач звернувся до Відповідача з Листом Вих. №25-11/2014 з проханням повернути кошти у розмірі 504, 00 грн., оскільки послуга з боку Відповідача не була взагалі надана. Даний Лист був отриманий Відповідачем 02 грудня 2014 року. Докази надсилання та вручення даного Листа знаходяться в матеріалах справи.

Проте, жодної відповіді на даний Лист Відповідач Позивачу не надав.

15 грудня 2014 року Виконавцю було пред'явлено Претензію Вих. №15-12/2014 від 15.12.2014 року про повернення передплати за укладеною усною Угодою та про відшкодування інфляційних втрат та сплати 3% річних, яку він отримав 19 та 26 грудня 2014 року за різними адресами. Докази надсилання та вручення даної Претензії знаходяться в матеріалах справи.

Однак, на дану Претензію Відповідач Позивачу відповіді не надав.

Підтвердженням того, що Позивач не прийняв надані Відповідачем послуги за Угодою є зазначення Позивачем на Акті №2/29-П здачі-приймання робіт від 20 січня 2014 року про те, що Позивач «з даним актом не згідний, так як робота не була надана. Директор ТОВ «Адмін-Едвайс» Корольчук Д.Ю. підпис». Примірник такого Акту виконаних робіт Позивач повернув Відповідачу на його адресу місцезнаходження поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення 23.01.2015 року. Докази надсилання та вручення даного Акту виконаних робіт Відповідачу наявні в матеріалах справи.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом - викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зокрема, в даному випадку підтвердженням укладення Угоди про надання послуг письмового перекладу є Рахунок-фактура №2/29-П від 09.01.2014р. на суму у розмірі 504,00 грн. за послуги письмового перекладу (Польська-Українська), наданий Відповідачем Позивачу, виписка по особовому рахунку Позивача за період з 09.01.2014р. по 13.02.2014р. та листування електронною поштою між обома Сторонами.

Отже, фактично між сторонами спору виникли господарські відносини в сфері надання послуг, які є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на підставі Угоди Відповідачем не було здійснено належного письмового перекладу, згідно з прийнятими до виконання Замовленнями Позивача та не повернуто Позивачу грошових коштів за зазначений письмовий переклад в розмірі 504, 00 грн. на вимоги Позивача.

Таким чином, факт заборгованості Відповідача перед Позивачем на суму 504, 00 грн. за не ненадання належних послуг з письмового перекладу суду належним чином доведений.

Матеріали справи свідчать, що Відповідач не виконав свої зобов'язання щодо надання послуг письмового перекладу на суму 504, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Факт наявності боргу у Відповідача за Угодою в сумі 504, 00 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

Вимога позивача про стягнення з Відповідача процентів за неправомірне користування чужими коштами в розмірі 38, 32 грн. не підлягає задоволенню з підстав нижче наведених:

За нормами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між сторонами спору на виконання норм ст. 536 ЦК України не було укладено відповідного договору, в якому було б чітко визначено розмір процентів за користування чужими коштами.

В обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за неправомірне користування чужими коштами в розмірі 38, 32 грн. Позивач посилається на п. 6 ст. 231 ГК України, де передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Однак, така позиція Позивача не приймається судом, оскільки норми ст. 231 ГК України регулюють відносини, які виникають щодо визначення розміру штрафних санкцій за порушення грошових зобов'язань, якими за нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України є штраф та/або пеня, тобто дана стаття регулює відносини щодо визначення розміру саме штрафу та/або пені за порушення грошових зобов'язань.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття на яку посилається Позивач не визначає розмір саме процентів за користування чужими грошовими коштами, тому посилання Позивача на норму ст. 231 ГК України є необґрунтованим.

За таких обставин, суд відмовляє Позивачу в задоволенні його позовних вимог щодо стягнення з Відповідача процентів за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 38, 32 грн., за їх необґрунтованістю.

Щодо стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 93, 76 грн. суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

У відповідності до п. 5.2 Постанови Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (ст. 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином, застосування судом ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції буде помилковим, оскільки стягнення з відповідача суми попередньої оплати, перерахованої за Угодою про надання послуг письмового перекладу, не є грошовим зобов'язанням в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013р. у справі №3-30гс13.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відмову Позивачу в задоволені позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат.

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми попередньої оплати проведеної останнім на користь Відповідача на виконання умов Угоди про надання послуг письмового перекладу в розмірі 504, 00 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат по оплаті послуг правової допомоги, у розмірі 10 000,00 грн., що передбачено ст. ст. 48, 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 10 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 04.03.1998 р. №02-5/78 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» (з наступними доповненнями і змінами), витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5. ст. 49 ГПК України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

В підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн. Позивач надав суду Договір №01-12/2014 про надання правової допомоги від 01.12.2014р., який укладений між позивачем та адвокатом Маліченко О.В., два різних Витяги від 04.02.2015р. з договору про надання правової допомоги №01-12/2014, Свідоцтво №1141 про право на заняття адвокатською діяльністю Маліченко О.В., квитанцію до прибуткового касового ордера №03 від 01.12.2014р. на суму 10 000,00 грн. та Акт приймання-передачі адвокатських послуг №24-04/2015 від 24.04.2015р.

Однак, суд критично відноситься до наданих вище документів Позивачем на підтвердження витрат на послуги адвоката, виходячи з наступного:

- Предметом Договору про надання правової допомоги №01-12/2014 від 01.12.2014р., укладеного між Позивачем та адвокатом Маліченко О.В., передбачено, що Адвокат зобов'язується надати Клієнтові правову допомогу, визначену в даному Договорі як Послуга, а саме: розробка, оформлення необхідних документів для організації досудового врегулювання господарського спору, та інших документів, пов'язаних із подачею позовної заяви до суду; консультування; представництво, ділове листування; аналіз документів пов'язаних з господарським спором, відповідальне зберігання документів, а Клієнт зобов'язується виплатити Адвокатові гонорар, який складає 10 000, 00 грн., які Клієнт повинен сплатити Адвокату в готівковій формі одразу після укладення даного Договору.

Отже, з аналізу даного Договору вбачається, що такий Договір не містить жодних відомостей про предмет позовної заяви, вказівку на правочин, за яким було здійснено передоплату, означення Відповідача у справі та іншу інформацію, яка б беззаперечно вказувала на підписання даного Договору саме з метою надання адвокатських послуг у справі №910/6839/15-г.

- До наданих Позивачем витягів від 04.02.2015р. з Договору про надання правової допомоги 01-12/2014 від 01.12.2014р. суд також відноситься критично, оскільки в двох таких витягах по різному викладено предмет правовідносин, який крім того не відповідає предмету правовідносин Договору про надання правової допомоги 01-12/2014 від 01.12.2014р., оскільки це є неприпустимим, позаяк такі витяги з Договору не можуть суперечити положенням Договору на основі якого вони викладені.

- Також суд критично відноситься до наданого суду Позивачем Акту приймання-передачі адвокатських послуг №24-04/2015 від 24.04.2015р., оскільки такий акт складений ще до завершення розгляду судової справи №910/6839/15-г. Після складання такого акту ще було три судових засідання по даній справі, однак в акті зазначено, що були надані послуги, зокрема, по участі в судових засіданнях під час розгляду господарської справи у Господарському суді м. Києва, хоча на дату складання такого Акту відбулось тільки одне судове засідання від 21.04.2015р. по справі №910/6839/15-г. В акті немає жодного посилання по якому саме господарському спору надавались Позивачу консультації адвоката, в якій саме справі брав участь адвокат, не зазначено до якого саме Договору відноситься зазначений Акт приймання-передачі адвокатських послуг. З огляду на зазначене у суду є сумнів, що зазначений акт підтверджує саме надання адвокатських послуг по справі №910/6839/15-г.

Крім того, вартість адвокатських послуг в розмірі 10 000, 00 грн. у декілька разів перевищує ціну позову та неспіврозмірна процесуальній складності даної справи.

Таким чином, Позивачем не доведено здійснення витрат в розмірі 10 000, 00 грн. на отримання правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №01-12/2014 від 01.12.2014р. саме у спірних правовідносинах із Відповідачем у господарській справі №910/6839/15-г.

З огляду на зазначене, суд задовольняє вимоги Позивача про стягнення з Відповідача судових витрат, що складаються зі сплаченого гонорару за правову допомогу адвоката частково, а саме у розмірі 500, 00 грн., з врахуванням ціни позову та складності даної справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр перекладів «ТРІС» (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, 4-А, офіс 139, літера А; поштова адреса: 04053, м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 30; Код: 31173039) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Адмін-Едвайс» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, офіс 609-1; Код: 38620794) суму здійсненої попередньої оплати за Угодою про надання послуг письмового перекладу у розмірі 504 (п'ятсот чотири) грн. 00 коп., з врахуванням ПДВ та судовий збір в розмірі 1 447 (одна тисяча чотириста сорок сім) грн. 70 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті частині позову- відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.06.2015р.

Суддя І.І.Борисенко