ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа № 921/71/15-г/1

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хоросківський цукровий завод» від 10.06.2015р., №10/04-15

на рішення господарського суду Тернопільської області від 01.04.2015р.

у справі № 921/71/15-г/1

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма», м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Хоросківський цукровий завод», м. Хоростків, Тернопільська область

про cтягнення заборгованості в сумі 767 438,93 грн.

за участю представників сторін:

- від позивача не зявилися;

- від відповідача не зявилися.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. в склад судової колегії по розгляду справи № 921/71/15-г/1 внесено зміни, замість судді Кузя В.Л. введено суддю Данко Л.С.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 01.04.2015р. (суддя Чопко Ю.О.) у справі № 921/71/15-г/1 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» (надалі ТзОВ «ТД «Весма») задоволено частково. З товариства з обмеженою відповідальністю «Хоросківський цукровий завод» (надалі ТзОВ «Хоросківський цукровий завод») на користь позивача стягнуто 5125,72 грн. 3% річних, 46758,77 грн. інфляційних втрат та відшкодовано судовий збір. В задоволенні стягнення 31181,48 грн. пені відмовлено, а в частині стягнення 718685,41 грн. основного боргу провадження у справі припинено.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що станом на дату подання позовної заяви відповідач взяті на себе зобовязання щодо оплати поставленого товару не виконав, внаслідок чого в нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 718685,41 грн., однак в ході судового розгляду 10.02.2015р. відповідач здійснив оплату паливно-мастильних матеріалів, в звязку з чим позивачем було зменшено розмір позовних вимог, а провадження у справі в частині стягнення 718685,41 грн. припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України. В частині стягнення 31181,48 грн. пені судом відмовлено, оскільки поставка паливно-мастильних матеріалів здійснювалась позивачем поза межами дії договору поставки мастила № 09-016 від 26.09.2013р. Позовні вимоги ТзОВ «ТД «Весма» в частині нарахування 5125,72 грн. 3% річних та 46758,77 грн. інфляційних втрат задоволено судом, оскільки на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач взятих на себе зобовязань щодо оплати товару не виконав та допустив прострочення виконання грошового зобовязання, а відтак є правомірним застосування до відповідача відповідальності, передбачено ст. 625 ЦК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду ТзОВ «Хоросківський цукровий завод» подало апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що відсутність укладеного між сторонами договору не дає можливості встановити строк у який повинно бути виконано грошове зобовязання, а тому слід застосувати положення ст. 530 ЦК України, відповідно до приписів якої, боржник повинен виконати свій обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги. Апелянт зазначає, що датою отримання претензії є 24.12.2014р., отже терміном виконання зобовязання боржник вважає 31.12.2014р.

Позивач участі уповноваженого представника в дане судове засідання не забезпечив, однак, подав на розгляд суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника; разом з тим зазначив, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване та законне рішення з врахуванням всіх обставин справи, а відтак оскаржуване рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

З врахуванням того, що сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 85-86), а в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги, судова колегія прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

26.09.2013 р між ТзОВ «ТД «Весма» та ТзОВ «Хоросківський цукровий завод» було укладено договір поставки мастила № 09-016 (надалі договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупцеві редукторне мастило в асортименті (товар), а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар (а.с. 11-14).

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура тощо) визначаються первинними документами (видатковими накладними та/або товарно-транспортними накладними) та специфікаціями, що становлять невід'ємну частину цього договору.

Ціна за одиницю продукції, що поставляється за цим договором, визначена сторонами у специфікаціях і діє протягом дії договору зазначеного в п. 8.2. (п. 3.1. договору)

Пунктом 3.3. договору передбачено, що розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування покупцем грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника.

Розділом 8 договору встановлено термін дії даного договору, а саме договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2013 року (п. 8.2. договору).

Матеріалами справи встановлено, що позивач протягом серпня жовтня 2014 року поставив відповідачу мастильні матеріали на загальну суму 718685,41 грн., що підтверджується видатковими накладними № 19922 від 22.08.2014 р. на суму 214 987,19 грн., № 20223 від 26.08.2014 р. на суму 6 465,69 грн., № 20226 від 26.08.2014 р. на суму 55182,87 грн., № 21557 від 10.09.2014 р. на суму 164 873,44 грн., № 22861 від 23.09.2014 р. на суму 44 689,00 грн., № 24761 від 10.10.2014 р. на суму 17 240,00 грн., № 25158 від 15.10.2014 р. на суму 215 247,22 грн., скріпленими відтисками печаток та підписами представників сторін (а.с. 15-21).

15.12.2014р. ТзОВ «ТД «Весма» звернулося до ТзОВ «Хоросківський цукровий завод» із претензією про оплату заборгованості по договору № 09-016 від 26.09.2013р.

У звязку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань по оплаті поставленого товару, у ТзОВ «Хоросківський цукровий завод» перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 718685,41 грн., а за неналежне виконання грошових зобовязань позивачем було нараховано відповідачу 31181,48 грн. пені, 5125,72 грн. 3% річних та 46758,77 грн. інфляційних втрат, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Судова колегія, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказана норма Цивільного Кодексу кореспондує із ст. 193 Господарського кодексу України відповідно до ч. 1 якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як було встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, позивач відвантажив відповідачу товар на підставі видаткових накладних № 19922 від 22.08.2014 р., № 20223 від 26.08.2014 р., № 20226 від 26.08.2014 р., № 21557 від 10.09.2014 р., № 22861 від 23.09.2014 р., № 24761 від 10.10.2014 р., № 25158 від 15.10.2014 р. на загальну суму 718685,41 грн.

Відповідач своєчасно оплату поставленого товару не здійснив, внаслідок чого в останнього перед позивачем, на момент звернення до суду з даним позовом, утворилась заборгованість в сумі 718685,41 грн. Однак, в процесі судового розгляду, а саме 10.02.2015р., вищезазначена сума була сплачена ТзОВ «Хоросківський цукровий завод», внаслідок чого позивач звернувся до суду із заявою № 1715/3 від 06.03.2015р. про зменшення позовних вимог.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 718685,41 грн.

Аналізом договору поставки мастила № 09-016 від 26.09.2013р. судовою колегією встановлено, що такий припинив свою дію 31.12.2013р., а поставка мастильних матеріалів на суму 718685,41 грн. була здійснена позивачем протягом серпня жовтня 2014 року, тобто поза межами дії договору, відтак судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволені позову, в частині стягнення 31181,48 грн. пені, оскільки, з врахуванням приписів ст. ст. 546,547,549 ЦК України, пеня є одним із видів забезпечення виконання зобовязань, правочин щодо якого вчиняється виключно в письмові формі.

Разом з тим, покликання апелянта на те, що при вирішенні даного спору слід застосовувати положення ст. 530 ЦК України, відповідно до приписів якої боржник повинен виконати свій обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги 31.12.2014р., відхиляються судовою колегією з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В даному випадку, покупець, згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, покликання скаржника на ч. 2 ст. 530 ЦК України для визначення строку оплати поставленої продукції є помилковим, оскільки приписами ст. 692 ЦК України передбачено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття. Разом з тим, судовою колегією не приймається до уваги претензія № 068 від 15.12.2014р. про оплату заборгованості, оскільки така стосується виконання умов договору № 09-016 від 26.09.2013р., а предметом даного спору є стягнення заборгованості за недоговірними зобовязаннями.

Згідно вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані відповідачу за несвоєчасне виконання договірних зобовязань, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про підставність стягнення з відповідача 5125,72 грн. 3% річних, та інфляційних втрат в розмірі 46758,77 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Тернопільської області від 01.04.2015р. у справі № 921/71/15-г/1 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хоросківський цукровий завод» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 16.06.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.