КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа№ 910/2474/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Алдошина Н.О. - за дов.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015

у справі № 910/2474/15-г (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Київстар»

до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»

про повернення банківського вкладу 9 179 849,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Київстар» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі, відповідач або Банк) про повернення банківського вкладу у розмірі 9 179 849,46 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач не виконав умови Генеральної угоди № 128783/К/ГенУ про розміщення коштів в рамках депозитної лінії від 08.09.2014 та Угоди № УГенУ- від 29.12.2014 до Генеральної угоди № 128783/К/ГенУ в частині повернення позивачу вкладу у розмірі 9 000 000,00 грн., нарахованих 3% річних у сумі 6 753,57 грн. та процентів у сумі 129 821,92 грн. за вкладом за період з 30.12.2014 по 25.01.2015, а також процентів у сумі 43 273,97 грн., нарахованих за період з 26.01.2015 по 03.02.2015, а всього 9 179 849,46 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у справі № 910/2474/15-г позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Київстар» задоволено у повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на користь Приватного акціонерного товариства «Київстар» 9 173 095, 89 грн. - основної заборгованості, 6 753, 57 грн. - 3 % річних та 73 080, 00 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у справі № 910/2474/15-г та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що з 13.02.2015 у Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спеціальному порядку з дотриманням принципів черговості задоволення вимог до Банку.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у справі № 910/2474/15-г було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.04.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 02.06.2015.

29.05.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у справі № 910/2474/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» - без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 02.06.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 розгляд справи було відкладено на 11.06.2015.

Представник позивача у судових засідання проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення та витяг із сайту «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 08.09.2014 між Приватним акціонерним товариством «Київстар» (вкладником) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» було укладено Генеральну угоду № 128783/К/ГенУ про розміщення коштів в рамках депозитної лінії (далі, Генеральна угода; том 1, а.с. 14-16), згідно предмету якої позивач розміщує, а відповідач приймає грошові кошти (далі, Вклад) сума, строки, валюта, розмір процентної ставки яких обумовлені угодами, укладеними в рамках цієї Генеральної угоди, які є невід'ємними частинами останньої (пункт 1.1. розділу 1 Генеральної угоди). За користування коштами позивача, відповідач нараховує та виплачує позивачу проценти, нарахування та виплата яких здійснюється на умовах, визначених Генеральною угодою та відповідними Угодами до неї, як то визначено пунктом 1.2. розділу 1 Генеральної угоди.

Порядок внесення та повернення вкладу встановлений розділом 2 Генеральної угоди, зокрема пунктом 2.1. визначено, що відповідач відкриває позивачу рахунок № 8301/UAN, кошти на якому розміщуються шляхом перерахування з поточного рахунку позивача в сумі та в строки, визначені відповідними угодами, що встановлено пунктом 2.2. розділу 2 Генеральної угоди.

Повернення кожного з Вкладів здійснюється відповідачем самостійно в строки, визначені відповідними угодами шляхом перерахування відповідних грошових сум на поточний рахунок позивача № 9000 відкритий в АТ «УкрСиббанк» Код банку 351005 (пункт 2.3. Генеральної угоди).

Відповідно до пункту 3.2. розділу 3 Генеральної угоди, проценти за Вкладом нараховуються з дня наступного за Датою внесення, визначеною відповідною угодою, а їх нарахування за Вкладом закінчується в день, що передує Даті повернення, визначеної відповідною Угодою, або дню списання коштів Вкладу з рахунку з інших підстав, передбачених Генеральною угодою, договором між позивачем та відповідачем та/або чинним законодавством України.

У відповідності до предмету Генеральної угоди, 29.12.2014 між позивачем та відповідачем було укладено Угоду № УГенУ- до Генеральної угоди № 128783/К/ГенУ від 08.09.2014 (далі, Угода; том 1, а.с. 17), згідно пункту 1 якої позивач розмістив, а відповідач прийняв на рахунок Вклад у сумі 9 000 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2 Угоди розміщення Вкладу, визначеного пунктом 1 Угоди, здійснюється з 29.12.2014 до 26.01.2015.

Нарахування процентів на суму Вкладу здійснюється за ставкою 19.5% річних (пункт 3 Угоди).

На виконання положень Генеральної угоди відповідач відкрив позивачу 08.09.2014 вкладний рахунок № 8301 в національній валюті, що підтверджується довідкою відповідача, на який у відповідності до пунктів 2.1., 2.2. розділу 2 Генеральної угоди, пункту 1 Угоди позивачем 29.12.2014 було перераховано відповідачу та розміщено Вклад у сумі 9 000 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 271614 від 29.12.2014.

Строк розміщення Вкладу визначений пунктом 2 Угоди та становить період з 29.12.2014 по 26.01.2015, тобто визначеною позивачем та відповідачем датою повернення Вкладу є 26.01.2015. Виплата позивачу нарахованих процентів за Угодою, як то визначено пунктом 5 Угоди, здійснюється у день повернення Вкладу 26.01.2015 на поточний рахунок позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем з вкладного рахунку № 8301 не було перераховано процентів позивачу на суму 129 821,92 грн. за період користування Вкладом, визначеним пунктом 2 Угоди, при цьому суму Вкладу, внесеного позивачем у розмірі 9 000 000 грн. відповідач в порушення пункту 2.3. розділу 2 Генеральної угоди позивачу не повернув, що підтверджується випискою по рахунку № 9000 за 26.01.2015.

26.01.2015 позивач пред'явив відповідачу вимогу (вих. № 2236/0/03/05 від 26.01.2015, яка була отримана відповідачем 26.01.2015 за вх. № 270), якою вимагав повернення вкладу та процентів та виконання відповідачем договірних зобов'язань. Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Укладена між сторонами Генеральна угода з урахуванням положень Угоди за своєю правовою природою є договором банківського вкладу.

Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленого договором.

Згідно частини 3 статті 1058 Цивільного кодексу України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено , що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України.

Згідно частини 1, 2 статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Так, як уже зазначалося вище, пунктом 2 Угоди сторони погодили, що датою повернення Вкладу є 26.01.2015.

За приписами частини 1 статті 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (частина 5 статті 1061 Цивільного кодексу України ).

У відповідності до частини 6 статті 1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України). У відповідності до статей 525, 615 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору та від зобов'язання не допускається.

Матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем умов Генеральної угоди з урахуванням положень Угоди в частині повернення Приватному акціонерному товариству «Київстар» вкладу в розмірі 9 000 000,00 грн. у передбачений договором строк, тобто 26.01.2015, а тому позовні вимоги про стягнення з Банку 9 000 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховані й несплачені проценти у сумі 129 821,92 грн. за Вкладом за період з 30.12.2014 по 25.01.2015, а також проценти у сумі 43 273,97 грн., нараховані за період з 26.01.2015 по 03.02.2015 (день подання позову), всього 173 095,89 грн.

Колегія суддів, зважаючи на те, що факт неповернення відповідачем позивачу суми Вкладу у розмірі 9 000 000,00 грн. та процентів в строк, визначений пунктом 2 Угоди, є доведеним, зазначає, що позивач має право на отримання процентів по Вкладу у розмірі, встановленому пунктом 3 Угоди, що становить 19,5 % річних за весь час неповернення відповідачем позивачу Вкладу, а саме за період з 30.12.2014 по 25.01.2015 відповідно до умов Генеральної угоди та за період з 26.01.2015 до дня подання позивачем цього позову (03.02.2015).

Правова позиція щодо права стягнення процентів по банківським вкладам за весь час їх неповернення вкладникам визначена в постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 у справі № 6-39цс13.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача, вважає його арифметично вірним та приходить до висновку щодо обгрунтованості його позовних вимог про стягнення з відповідача 173 095,89 грн. суми нарахованих та несплачених процентів.

Також, з огляду на вимоги статті 625 Цивільного кодексу України, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % в розмірі 6 753,57 грн.

Посилання скаржника як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог на те, що після запровадження у Банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спеціальному порядку з дотриманням принципів черговості колегією суддів у даному випадку до уваги не приймаються, оскільки тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» було запроваджено на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 року «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015 № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» з 13.02.2015, тоді як вимога про повернення Вкладу була заявлена позивачем 26.01.2015 у зв'язку із закінченням строку дії Угоди, а позов пред'явлено до суду 03.02.2015, тобто у період до 13.02.2015, коли тимчасова адміністрація в Банку введена ще не була.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення неповернутого вкладу в розмірі 9 000 000,00 грн. та нарахованих процентів у розмірі 173 095,89 грн., зважаючи на ті обставини, що строк дії Угоди закінчився 26.01.2014, а позивач, який є клієнтом банку, звертався до відповідача з вимогою про повернення Вкладу за Угодою у строк до 13.02.2015, тобто, до прийнятого рішення № 29 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк».

Зазначеної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 17.11.2014 у справі № 910/2951/14.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відтак, колегія суддів зазначає, що перевіряти, чи підпадають вимоги позивача щодо зобов'язання ПАТ «Енергобанк» повернути банківський Вклад під обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не має сенсу, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли ще до запровадження у Банку тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у справі № 910/2474/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у справі № 910/2474/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2474/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко