УХВАЛА

10.06.2015Справа № 38/42
Суддя Селівон А.М., розглянувши

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Октан"

на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа стягувачеві та винесення постанови від 26.12.2014 ВП № 18200431 виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.02.10р. у справі № 38/42

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Октан", м. Київ,

до Комунального підприємства "Київпастранс", м. Київ,

про стягнення 1663098,75 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача (скаржника): Твердохліб І.Ю. - представник, дов. № 303 від 07.08.14 р.

від відповідача (боржника): Тараско Т.Є. - представник, дов. № 06-5/176 від 22.04.15 р.

від ВДВС: не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Октан" звернулось з позовом до комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення 1663098,75 грн., з яких 1521748,73 грн. основного боргу за Договором поставки продуктів нафтопереробки рідких № 17/03-13/5 від 17.03.08 р., 65936,02 грн. пені, 9649,77 грн. процентів річних та 30764,23 грн. інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.02.10 р. позовні вимоги ТОВ "Фірма "Октан" задоволено частково та стягнуто з КП "Київпастранс" основний борг з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 1552512,96 грн., 3% річних в сумі 9649,77 грн., державне мито в сумі 15621,62 грн., витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в розмірі 219,48 грн. та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 32500, 00 грн..

26.02.10 р. господарським судом міста Києва на виконання рішення суду у справі № 38/42 від 04.02.10 р. видано наказ.

Стягувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" подано скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 26.02.2010, виданого на примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 04.02.2010 по справі № 38/42.

В скарзі скаржник просить суд визнати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ВП №18200431 від 23.12.2014 про повернення виконавчого документа стягувачеві недійсною (скасувати), а також визнати дії Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення стягувачу виконавчого документу - наказу Господарського суду м. Києва від 26.02.2010 по справі №38/42 незаконними та зобов"язати відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві вчинити дії з примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва від 04.02.2010 по справі № 38/42 від 04.02.10 р..

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.15 р. поновлено строк звернення зі скаргою, скаргу прийнято до розгляду та призначено на 26.05.15 р..

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.05.15 р. розгляд скарги відкладався на 10.06.15 р..

У судове засідання 10.06.15 р. з'явились уповноважені представники позивача (стягувача) і боржника (відповідача).

Уповноважені представники органу ДВС у судове засідання 10.06.15 р. не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду скарги відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 361.

Клопотань від представників стягувача та боржника про здійснення фіксації судового засідання технічними засобами до суду не надходило. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 26.05.15 р. представником відповідача подані письмові заперечення на скаргу № 06-1/453 від 26.05.15 р., які долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.05.15 р. представник позивача (скаржника) підтримав вимоги з підстав, викладених у поданій скарзі.

Представник боржника в судовому засіданні 26.05.15 р. заперечив проти вимог позивача (скаржника), викладених у скарзі.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання по розгляду скарги сторонами суду не надано.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника органу ДВС в судові засідання по розгляду скарги обов'язковою не визнавалась, орган ДВС не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги те, що присутні у судовому засіданні 10.06.15 р. представники стягувача (скаржника) та боржника (відповідача) проти розгляду скарги без участі уповноваженого представника відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві не заперечували, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника вказаної особи, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, судом враховано, що за приписами ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно зі ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Частиною 1 статті 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником, або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржувальної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Законодавцем передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно приписів ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

В силу ст.124 Конституції України та ст.115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження», який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби та регламентує порядок і особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України „Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Зокрема, згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду, є постанова державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

При цьому Закон України «Про виконавче провадження» можливість оскарження всього виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа не передбачає.

Судом за матеріалами справи встановлено, що постановою від 24.03.10 р. відділом Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження № 18200431 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі № 38/42 від 26.02.10 р.. Постановою від 26.09.14р. матеріали виконавчого провадження № 18200431 було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

26 грудня 2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову ВП № 18200431 про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою наказ Господарського суду міста Києва № 38/42 від 26.02.10 р. повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Октан" на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що в ході виконання даного виконавчого документа майна та коштів, які належать боржнику і на які у відповідності до вимог чинного законодавства України можливо звернути стягнення - не виявлено.

Крім того, державний виконавець у вказаній постанові посилався на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2013 у справі № 826/11171/13-а та постанову Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.11 р. "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

В обґрунтування поданої скарги скаржник (стягувач) посилається на порушення норм чинного законодавства України при винесенні постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ВП № 18200431 від 26.12.2014 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Суд зазначає, що приписами п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.12. № 512/5 повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання (крім випадку повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону, якщо таке повернення надалі є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження). При цьому при поверненні виконавчого документа стягувачу необхідно враховувати, що підставою для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 9 частини першої статті 47 Закону є встановлення безпосередньо у Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника. Якщо заборона випливає із норми закону, наприклад така заборона встановлена судом, який відповідно до закону має право заборонити звернення стягнення на майно боржника, необхідно керуватися пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Крім того суд звертає увагу, що підстава для повернення стягувачеві виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, а саме відсутність у боржника майна та коштів, які належать боржнику і на які у відповідності до вимог чинного законодавства України можливо звернути стягнення, передбачена положеннями п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а не пунктом 9 ч. 1 ст. 47 вказаного Закону, на який міститься посилання в оскаржуваній постанові державного виконавця.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові від 26.12.2014 ВП № 18200431 про повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець не навів жодної правової підстави, що обумовлює наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, чи заборони на проведення інших виконавчих дій щодо боржника, та фактично незаконно відмовився від виконання судового рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання відповідно до приписів ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України.

При цьому постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2013 у справі № 826/11171/13-а, на яку посилався державний виконавець в оскаржуваній постанові, стосується виконавчого провадження ВП № 43890721 та питання виключно накладення арешту на комунальне майно, яке перебуває в господарському віданні Комунального підприємства "Київпастранс" з підставі того, що державним виконавцем не було з'ясовано яке саме майно підлягає арешту. Окрім цього ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2014 № К/800/55840/13 зазначену постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.13. у справі № 826/11171/13-а скасовано, а провадження у справі закрито.

Щодо посилання державного виконавця в оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві на Постанову КМУ від 03.08.11. № 845, суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України № 267 від 15 квітня 2013 року, внесено зміни до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 (далі - Порядок № 845), і яким визначений механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (п. 1).

Так, відповідно до пункту 2 Порядку № 845 в розумінні останнього боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства; виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (п. 3 Порядку № 845).

Відповідно до п. 7 Порядку № 845 у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Проте, як встановлено судом за матеріалами оскарження та підтверджено представником стягувача (скаржника) в судовому засіданні, зазначені вимоги Порядку № 845 органом Державної виконавчої служби не дотримані.

Частинами 1, 2 ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом і Законом (ч.2 ст.11 Закону).

При цьому відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві та його представником в судовому засіданні не надано жодних доказів на спростування обставин, викладених заявником у скарзі, а також не наведено своєї правової позиції щодо поданої стягувачем скарги.

Крім того, судом не встановлено наявність в матеріалах виконавчого провадження, копії якого надані органом ВДВС та долучені судом до матеріалів справи, всіх документів, що підтверджують перевірку майнового стану боржника, а саме: запитів, документів, що підтверджують відсутність у боржника майна (довідки, інформації та ін.) та відповідей з банків, платіжних вимог тощо

Пунктом 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність підстав для повернення виконавчого документа (наказу господарського суду міста Києва від 26.02.10 р. у справі № 38/42) стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку про неправомірність дій відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа - наказу господарського суду міста Києва від 26.02.10 р. у справі № 38/42 стягувачу, отже вказана постанова від 26.12.2014 про повернення виконавчого документу стягувачеві, винесена в межах виконавчого провадження № 18200431 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.02.10 р. у справі № 38/42 є такою, що підлягає скасуванню, вимоги скаржника в цій частині - правомірними, а скарга стягувача (позивача) такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимог скаржника про зобов'язання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві вчинити дії з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.02.10 р. у справі № 38/42, які зазначені в поданій скарзі, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Окрім того, суд може зобов'язати орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому, перебування виконавчого документа на виконанні і передбачає собою вчинення заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи, що відновлення виконавчого провадження у даному випадку, є передбаченим законом наслідком визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу недійсною (незаконною), та з огляду на те, що перебування виконавчого документа на виконанні і передбачає собою вчинення заходів примусового виконання рішення, вимоги скаржника щодо зобов'язання орган ДВС вчинити певні дії з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 26.02.10 р. у справі № 38/42 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому судом не приймаються до уваги заперечення боржника проти скарги з посиланням на те, що не допускається примусове стягнення на комунальне майно за боргами комунального підприємства, яким є відповідач, і який володіє вказаним майном на праві господарського відання як такі, що не підтверджені жодними доказами за умови відсутності належного обгрунтування.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Октан" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа (наказу господарського суду міста Києва від 26.02.10 р. у справі № 38/42) стягувачеві постановою ВП № 18200431 від 26.12.14. задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення стягувачу виконавчого документа - наказу господарського суду міста Києва від 26.02.10 р. по справі № 38/42.

3. Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ВП № 1800431 від 26.12.14. про повернення виконавчого документа стягувачу.

4. В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Суддя А.М. Селівон