ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 червня 2015 р. Справа № 918/472/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "Агросервіспостач"

про стягнення заборгованості в сумі 107 534 грн. 24 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Соколовська С.О. за довіреністю від 3 березня 2015 року № 8;

від відповідача: Боротюк І.С. за паспортом від 26 січня 2015 року № МЮ 067139.

В судовому засіданні 16 червня 2015 року, відповідно до статті 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "Агросервіспостач", в якій просив суд стягнути на свою користь 126 254 грн. 24 коп., з яких: 87 360 грн. 00 коп. основний борг, 19 656 грн. 00 коп. інфляційні витрати, 2 070 грн. 26 коп. 3% річних та 17 167 грн. 98 коп. проценти за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 13 травня 2015 року порушено провадження по справі № 918/472/15, розгляд якої призначено на 26 травня 2015 року.

Ухвалою суду від 26 травня 2015 року розгляд справи відкладено на 9 червня 2015 року.

26 травня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав частину документів які витребовувалися ухвалою суду від 13 травня 2015 року.

26 травня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання щодо зменшення суми позовних вимог, відповідно до якого просив суд стягнути з відповідача 68 640 грн. 00 коп. основної суми боргу, 2 070 грн. 26 коп. три процента річних, 19 656 грн. 00 коп. інфляційні, 17 167 грн. 98 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Вищезазначене клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог прийняте судом до розгляду.

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи те, що клопотання про зменшення розміру позовних вимог прийняте судом до розгляду і воно подане в передбачений ГПК України порядок та спосіб, відтак має місце нова ціна позову 107 534 грн. 24 коп.

9 червня 2015 року у судовому засіданні оголошено перерву по справі до 16 червня 2015 року.

У судовому засіданні 16 червня 2015 року уповноважений представник позивача підтримав позов з підстав зазначених у позовній заяві, наполягав на задоволенні позову з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, в свою чергу представник відповідача визнав позов та ті обставини які в ньому наведені.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд визнав достатніми наявні в матеріалах справи докази для прийняття рішення та в порядку статті 75 ГПК України розглядає справу за наявними в ній матеріалами. Відтак, суд

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" (надалі - ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка", покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю - фірмою "Агросервіспостач" (надалі - ТОВ "Агросервіспостач", продавець) було укладено договір купівлі-продажу № 02/07 (надалі - договір, а.с. 9 - 10), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість в строки та на умовах, вказаних у цьому договорі (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору товар що підлягає поставці: сита хромонікелеві до центрифуг БВС 1350 30 0,06 мікрон 5 комплектів та сита хромонікелеві до центрифуг БВС 1350 30 0,09 мікрон 8 комплектів.

Пунктом 2.1.1 договору визначено, що продавець зобов'язується передати товар в порядку та терміни, встановлені цим договором.

Згідно пункту 2.2.1 договору покупець зобов'язується здійснити оплату товару в строки й порядку передбачені цим договором.

У відповідності з пунктом 3.2 договору товар поставляється продавцем на умовах - склад покупця (ВП "Яреськівський цукровий завод"), протягом 60 календарних днів з моменту отримання продавцем підтвердження його попередньої оплати.

Відповідно до пункту 6.1 договору розрахунок за товар здійснюється покупцем шляхом 100 % (сто відсоткової оплати) попередньої оплати в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладання цього договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30 квітня 2014 року, а щодо взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Зазначений договір підписаний уповноваженими представниками покупця і продавця та скріплений печатками цих суб'єктів господарювання.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання договору купівлі-продажу від 23 липня 2013 року, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

З матеріалів справи суд вбачає, що 24 липня 2013 року продавець виставив покупцю рахунок-фактуру № 02 на суму 87 360 грн. 00 коп. (а.с. 11).

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що покупцем був частково оплачений зазначений вище рахунок 25 липня 2013 року, що стверджується платіжним дорученням від 25 липня 2013 року №01-8050 на суму 43 680 грн. 00 коп. та повністю оплачений 14 серпня 2013 року, що стверджується платіжним дорученням від 14 серпня 2013 року на суму 43 680 грн. 00 коп.

Факт перерахування покупцем попередньої оплати для продавця на загальну суму 87 360 грн. 00 коп. підтвердив уповноважений представник відповідача у судових засіданнях 9 червня 2015 року та 16 червня 2015 року.

Відтак, матеріали справи свідчать, що позивач виконав покладені на нього обов'язки згідно договору.

Однак, всупереч умовам даного договору, відповідач взятий на себе обов'язок, щодо поставки товару виконав частково, надавши позивачу товар на суму 18 720 грн. 00 коп., що стверджується видатковою накладною від 2 жовтня 2014 року на зазначену суму (а.с. 64), зазначений вище товар був отриманий позивачем в квітні 2015 року, що стверджується експрес накладною, журналом реєстрації вихідної кореспонденції, також зазначені обставини підтвердив уповноважений представник відповідача у судових засіданнях.

4 червня 2014 року ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" надіслала на адресу відповідача вимогу від 30 травня 2014 року № 959 (а.с. 22 - 23) про повернення грошових коштів, в якій вимагала у ТОВ "Агросервіспостач" повернути кошти в сумі 87 360 грн. 00 коп. (докази надіслання а.с. 24 - 26).

Матеріали справи, не містять належні та допустимі докази, які б свідчили про розгляд або задоволення вищезазначеної вимоги позивача.

Судом встановлено, що заборгованість продавця перед покупцем за договором, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, становить 68 640 грн. 00 коп.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно частини 1, 2 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судом встановлено, на підставі статті 598 ЦК України зобов'язання відповідача з поставки товару на суму попередньої оплати товару є припиненим з моменту отримання ТОВ "Агросервіспостач" вимоги, у зв'язку з чим у останнього з 10 червня 2014 року виникло грошове зобов'язання перед позивачем з повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за договором, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, складає 68 640 грн. 00 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи і відповідачем на момент прийняття рішення не надало доказів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог в частині стягнення основної суми боргу, у зв'язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Окрім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині поставки товару, а в подальшому повернення суми попередньої оплати, позивач покликаючись на статтю 625 ЦК України нарахував відповідачу три процента річних за період з 15 червня 2014 року по 31 березня 2015 року в сумі 2 070 грн. 26 коп. та інфляційні втрати за період з червня 2014 року по лютий 2015 року в сумі 19 656 грн. 00 коп.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений до стягнення позивачем розмір трьох процентів річних та інфляційних є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить положенням договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 2 070 грн. 26 коп. за період з 15 червня 2014 року по 31 березня 2015 року та інфляційних в сумі 19 656 грн. 00 коп. за період з червня 2014 року по лютий 2015 року підлягають до задоволення.

Також, ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" покликаючись на пункт 7.3. договору нарахувала відповідачу 25 % річних за користування чужими грошовими коштами за період з 15 червня 2014 року по 31 березня 2015 року в сумі 17 167 грн. 98 коп.

Пунктом 7.3 договору визначено, що за користування чужими коштами, згідно статті 536 ЦК України сторона, яка допустила прострочення виконання зобов'язання сплачує на користь іншої сторони відсоток у розмірі 25 % річних розрахованих за кожен день.

Згідно статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки розмір 25 % річних за користування чужими коштами, нарахований позивачем арифметично вірно, відповідає вищезазначеним приписам законодавства та положенням договору, тому позовна вимога в частині стягнення з відповідача 17 167 грн. 98 коп. за період з 15 червня 2014 року по 31 березня 2015 року підлягає до задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись статтями 32 - 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "Агросервіспостач" (34500, Рівненська область, Сарненський район, місто Сарни, вулиця Белгородська, будинок 31, ідентифікаційний код: 23302844) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" (38030, Полтавська область, Шишацький район, село Яреськи, вулиця Леніна, будинок 29, ідентифікаційний код: 03770394) 68 640 (шістдесят вісім тисяч шістсот сорок) грн. 00 коп. основного боргу, 2 070 (дві тисячі сімдесят) грн. 26 коп. три проценти річних, 19 656 (дев'ятнадцять тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. інфляційних втрат та 17 167 (сімнадцять тисяч сто шістдесят сім) грн. 98 коп. двадцять п'ять процентів річних за користування чужими грошовими коштами.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "18" червня 2015 року

Суддя Торчинюк В.Г.