ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа № 909/1335/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кордюк Г.Т.

суддів Данко Л.С.

Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ "Науково-Дослідний інститут Екологічної Експертизи та Аудиту"

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.15

у справі № 909/1335/14

за позовом: ТзОВ "Науково-Дослідний інститут Екологічної Експертизи та Аудиту" с. Ковалівка, Івано-Франківська область

до відповідача-1: ПАТ "ВіЕс Банк", м. Львів

до відповідача-2: Колективного підприємства "Октан", смт. Заболотів, Івано-Франківська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 Приватного нотаріуса Снятинського районного нотаріального округу Білоконя С.П., смт. Заболотів

про визнання договору іпотеки від 26.10.2007 недійсним

за участю представників:

від позивача: Созоник Т.Б. - представник;

від відповідача-1: Очич Т.М. - представник;

від відповідача-2 та третьої особи : не з'явилися;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 909/1335/14 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалами суду від 23.03.15 скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 16.04.15.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.15 до складу судової колегії внесено зміни - замість судді Гриців В.М. введено суддю Данко Л.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.15 задоволення клопотання скаржника про розгляд справи в режимі відео конференції та відкладено розгляд справи на 23.04.15.

Ухвалою суду від 23.04.15 задоволено клопотання скаржника про витребування у нотаріуса Білоконь С.П., який посвідчував спірний договір іпотеки належним чином завірених копій правовстановлюючих документів та залучено до участі справі зазначено особу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1, розгляд справи відкладено на 14.05.15.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.05.15 розгляд апеляційної скарги відкладено на 11.06.15.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.15 року у справі № 909/1335/14 (суддя Михайлишин В. В.) у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що іпотечне майно, про яке йде мова у позовній заяві є приналежностями АЗС, та не може бути самостійно зареєстроване як нерухоме майно, так як державній реєстрації підлягає право власності на головну річ.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду ТзОВ "Науково-Дослідний інститут Екологічної Експертизи та Аудиту" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.15 року та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник посилається на те, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015р. по справі №909/1335/14 є незаконним і необгрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зокрема скаржник зазначає, що в матеріалах судової справи відсутні будь-які докази, що підтверджують, що КП «Октан» є власником предмету іпотеки і майно, яке є предметом іпотеки зареєстроване у встановленому законом порядку, нерухоме майно і може бути відчужене іпотекодавцем.

Також, на думку апелянта, спірний договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства, порушує майнові права та інтереси ТзОВ «НДІ ЕКЕА» як кредитора КП «Октан» у справі про банкрутство та позбавляє можливості задоволення своїх майнових вимог в процедурі банкрутства за рахунок майна, що є предметом іпотеки по даному договору.

Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу та представник у судовому засіданні вимоги апелянта заперечив, просить залишити рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.15 року без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

23 квітня 2015 року надійшло клопотання від відповідача 1 та 13 травня 2015 року клопотання від третьої особи про долучення до матеріалів справи витребовуваних судом документів.

Судове засідання 11.06.15 відбувалося в режимі відео конференції.

Відповідач 2 та третя особа участі своїх уповноважених представників не забезпечили, причини неявки суду не повідомили.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 14.05.15 участь представників сторін обов'язковою не визнавалась, беручи до уваги те, що розгляд справи вже відкладався, у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду рішення в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги.

Присутні представники у судовому засіданні навели свої доводи та міркування.

Представником скаржника у судовому засіданні додатково в обґрунтування апеляційної скарги зазначено про те, що у свідоцтві про право власності зазначено лише про будівлю АЗС,навіс, резервуар, вбиральню, замощення, натомість посилання на інші приналежності на які міститься в спірному договорі у зазначеному витягу відсутні, а відтак, вони не могли бути предметом спірного договору іпотеки, оскільки, на думку апелянта, відповідачем 2 не доведено права власності на таке майно.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, заслухавши в судовому засіданні доводи та заперечення присутніх представників, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 26.10.07 між ВАТ "Електрон банк" (іпотекодержатель, правонаступник - ПАТ "ВіЕс Банк") та Колективним підприємством "Октан" (іпотекодавець) на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 06-1/62 від 26.10.07 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу Білоконь С.П. за № 2454.

За умовами укладеного договору, а саме відповідно до п. 2 іпотечного договору, з метою повного та своєчасного виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно:

1. АЗС, цегляна, загальною площею 93,7 кв. м., що знаходиться по вул. Центральна № 80 (вісімдесят) в селі Іванівці, Коломийського району, Івано-Франківської області, зазначена в плані літерою "А", "Б" - навіс, "В" - резервуар, "Г" - вбиральня, "І" - замощення та приналежностей, а саме:

- паливно - роздаточна колонка 4 - х постова для нафтопродуктів марки QUANTIUM № D0 р. в. (виробник TOKHEIM UK ltd) - 1 шт.

- паливно - роздаточна колонка 4 - х постова для нафтопродуктів марки QUANTIUM № D0 р. в. (виробник TOKHEIM UK ltd) - 1 шт.

- система турбопроводів та насосів для нафтопродуктів 170 м. - 1 шт.

- електроживлення кабельне - 1 шт.

- громовідводи - 2 шт.

- резервуари - 25 м. куб. - 4 шт.

- касовий апарат - 1 шт.

2. АЗС, цегляна, загальною площею 34, 3 кв. м., що знаходиться по вул. Центральна № 3 (три) в селі Стопчатів, Косівського району, Івано-Франківської області та приналежностей, а саме:

- паливно - роздаточна колонка двохпостова для нафтопродуктів марки бехман № р. в. - 1 шт.

- паливно - роздаточна колонка двохпостова для нафтопродуктів марки бехман № р. в. - 1 шт.

- система турбопроводів та насосів для нафтопродуктів 130 м. - 1 шт.

- електроживлення кабельне - 1 шт.

- резервуари - 10 м. куб. - 4 шт.

- касовий апарат міні500 - 1 шт.

- навіс - 1 шт.

З матеріалів справи вбачається, що судом визнано грошові вимоги ТзОВ "Науково-Дослідний інститут Екологічної Експертизи та Аудиту" до боржника КП «Октан» (ухвала Господарського суду Івано - Франківської області від 19.09.12 у справі №5010/2439/2011-Б-23/88).

ТзОВ "Науково-Дослідний інститут Екологічної Експертизи та Аудиту" зазначаючи про те, що на момент укладення спірного договору іпотеки майно, що було його предметом не було зареєстровано у встановленому порядку, а тому звернулося до суду з позовом про визнання його недійсним, посилаючись на порушення його майнових інтересів.

Оцінивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

З частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України вбачається, що одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судовою колегією враховано рекомендації, викладені у пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" стосовно того, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як зазначено вище, позивач, звертаючись із позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 26.10.2007 посилається на відсутність майнового права у відповідача 2 на деякі предмети передані в іпотеку, у зв'язку із відсутістю реєстрації такого права.

Оцінивши спірний договір іпотеки, судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як зазначено вище, предметом спірного договору іпотеки є:

1. АЗС, цегляна, загальною площею 93,7 кв. м., що знаходиться по вул. Центральна № 80 (вісімдесят) в селі Іванівці, Коломийського району, Івано-Франківської області, зазначена в плані літерою "А", "Б" - навіс, "В" - резервуар, "Г" - вбиральня, "І" - замощення та приналежностей, а саме:

- паливно - роздаточна колонка 4 - х постова для нафтопродуктів марки QUANTIUM № D0 р. в. (виробник TOKHEIM UK ltd) - 1 шт.

- паливно - роздаточна колонка 4 - х постова для нафтопродуктів марки QUANTIUM № D0 р. в. (виробник TOKHEIM UK ltd) - 1 шт.

- система турбопроводів та насосів для нафтопродуктів 170 м. - 1 шт.

- електроживлення кабельне - 1 шт.

- громовідводи - 2 шт.

- резервуари - 25 м. куб. - 4 шт.

- касовий апарат - 1 шт.

2. АЗС, цегляна, загальною площею 34, 3 кв. м., що знаходиться по вул. Центральна № 3 (три) в селі Стопчатів, Косівського району, Івано-Франківської області та приналежностей, а саме:

- паливно - роздаточна колонка двохпостова для нафтопродуктів марки бехман № р. в. - 1 шт.

- паливно - роздаточна колонка двохпостова для нафтопродуктів марки бехман № р. в. - 1 шт.

- система турбопроводів та насосів для нафтопродуктів 130 м. - 1 шт.

- електроживлення кабельне - 1 шт.

- резервуари - 10 м. куб. - 4 шт.

- касовий апарат міні500 - 1 шт.

- навіс - 1 шт.

Із змісту укладеного договору іпотеки вбачається, що АЗС передано в іпотеку разом із приналежностями.

Статтею 5 Закону України "Про іпотеку" визначено, що нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Як визначено у ст. 186 Цивільного кодексу України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеного вбачається, що приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі. І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ.

Посилання скаржника на наявність реєстрації прав власності лише на будівлю АЗС, навісу, резервуару, вбиральні та замощення, проте відсутність реєстрації на інші приналежності, зокрема: паливно - роздаточну колонку 4 - х постову для нафтопродуктів марки QUANTIUM № D0 р. в. (виробник TOKHEIM UK ltd) - 1 шт.; паливно - роздаточну колонку 4 - х постову для нафтопродуктів марки QUANTIUM № D0 р. в. (виробник TOKHEIM UK ltd) - 1 шт.; систему турбопроводів та насосів для нафтопродуктів 170 м. - 1 шт.; електроживлення кабельне - 1 шт.; громовідводи - 2 шт.; касовий апарат - 1 шт.; паливно - роздаточну колонку двохпостову для нафтопродуктів марки бехман № р. в. - 1 шт.; паливно - роздаточну колонку двохпостову для нафтопродуктів марки бехман № р. в. - 1 шт.; систему турбопроводів та насосів для нафтопродуктів 130 м. - 1 шт.; електроживлення кабельне - 1 шт..; касовий апарат міні 500 - 1 шт., у зв'язку з чим такі приналежності не могли бути предметом спірного договору іпотеки, спростовуються вищенаведеним, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості проведення реєстрації права власності на рухомі речі які є при належностями основної.

Крім того, внаслідок здійсненої оцінки наявних у справі доказів, судом встановлені обставини, які свідчать про доведеність відповідачем 2 того, що на момент укладення спірного договору він був власником автозаправної станції (в тому числі із приналежностями), яка була набута ним на підставі договору купівлі - продажу укладеного між МП «Енергія» та КП «Октан», та вподальшому, стала предметом іпотеки.

Таким чином, колегією суддів не знайдено підстав, які відповідно до вимог закону могли б мати наслідком визнання правочину, у даному випадку договору іпотеки, недійсним.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що місцевим господарським судом вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому рішення належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.15 року у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу ТзОВ "Науково-Дослідний інститут Екологічної Експертизи та Аудиту" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.06.15

Головуючий - суддя Кордюк Г.Т.

суддя Данко Л.С.

суддя Давид Л.Л.