РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа № 910/21954/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська

страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова

компанія»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Артьомов Василь Павлович

про стягнення 14 236, 99 грн.

Головуючий суддя Ломака В.С.

Судді Головіна К.І.

Літвінова М.Є.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - відповідач) про стягнення 14 237, 32 грн., з яких 13 701, 28 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, 478, 28 коп. пені, 57, 43 грн. 3% річних. Також позивач просить суд витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827, 00 грн. покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено Додаток № 28-0199-0157/12/0679 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-2828-0157 від 26.04.2011 р. щодо автомобіля «Volkswagen CaddyGP Kombi», номер кузова WV2ZZZ2KZDX042956. 18.08.2013 р. в місті Києві по вулиці Харківське Шосе відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen CaddyGP Kombi», реєстраційний номер АА6756МК, під керуванням водія Павленко І.Г., та транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА6178КК, під керуванням Артьомова В.П. Водій автомобіля «Daewoo Lanos» Артьомов В.П. постановою Дарницького районного суду міста Києва від 20.09.2013 р. у справі № 753/14340/13-п (№ п: 3/753/6031/13) був визнаний винним в порушенні ПДР України, в зв'язку з чим, позивач на виконання умов Договору добровільного страхування виплатив 14 701,28 грн. страхового відшкодування на підставі платіжних доручень № 15301 від 30.08.2013 р. та № 19446 від 30.10.2013 р. Враховуючи те, що цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА6178КК, була застрахована відповідачем за полісом № АС/0089869, позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, яка останнім була залишена без задоволення, з огляду на що він вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.10.2014 р. порушено провадження у справі № 910/21954/14, в порядку ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Артьомова Василя Павловича, розгляд справи призначено на 29.10.2014 р.

Також, в порядку підготовки справи до розгляду судом здійснено запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо надання інформації та належним чином завіреної копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС № 0089869.

23.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву № 9437 від 22.10.2014 р., за змістом якого відповідач позовні вимоги визнає частково, посилаючись на те, що позивачем не надано документу, який підтверджує у встановленому законом порядку розмір оціненої шкоди, у зв'язку з чим відповідач вважає, що страхове відшкодування повинно бути стягнуто у розмірі, який визначений наданим відповідачем звітом № 1380 від 20.09.2013 р. з урахуванням франшизи, а саме 6 536, 76 грн. Крім того, відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних.

23.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла Інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, відповідно до даних якої за полісом серії АС № 0089869 страховою компанією є АТ «УОСК», ліміт по життю та здоров'ю складає 100 000,00 грн., по майну - 50 000,00 грн., франшиза становить 1 000,00 грн., строк дії поліса з 06.03.2013 р. по 05.02.2014 р.

24.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі.

Представники учасників судового процесу в судове засідання 29.10.2014 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.10.2014 р. розгляд справи, у зв'язку з неявкою представників учасників судового процесу, було відкладено на 18.11.2014 р.

В судове засідання 18.11.2014 р. представник позивача не з'явився, проте 07.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.11.2014 р. позовні вимоги визнав частково.

Представник третьої особи в судове засідання 18.11.2014 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.11.2014 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 09.12.2014 р.

В судове засідання 09.12.2014 р. представник позивача не з'явився, проте через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав заяву № 11/10155 від 25.11.2014 р. про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.12.2014 р. позовні вимоги визнав частково.

Представник третьої особи в судове засідання 09.12.2014 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 09.12.2014 р. суд, з'ясовуючи обставини справи, дійшов висновку про необхідність призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання щодо визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю "Volkswagen CaddyGP Kombi", реєстраційний номер АА6756МК.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2014 р. в порядку ст. 41 Господарського процесуального кодексу України у справі № 910/21954/14 призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; оплату витрат по проведенню експертизи покладено на відповідача.

При цьому, ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2014 р. на підставі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі № 910/21954/14 зупинено на час проведення експертизи.

Через відділ діловодства господарського суду міста Києва Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України подано клопотання про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, відповідно до якого останній просить суд витребувати у сторін наступні документи:

- кольорові фотографії пошкодженого ТЗ (в електронному вигляді);

- інформацію щодо перебування досліджуваного ТЗ у попередніх ДТП, проведених капітальних ремонтах та наявних вузлах і агрегатах, які потребують ремонту або заміни, наявність корозійних пошкоджень кузову досліджуваного ТЗ тощо;

- дані щодо комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення, наявності додаткового встановленого обладнання (з відповідними документами, що підтверджують дату його встановлення та вартість), оновлення складників та фактичного технічного стану об'єкту дослідження, в якому він перебував на зазначену дату, а саме: 18.08.2013 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 р. поновлено провадження у справі № 910/21954/14, задоволено клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, витребувано додаткові документи необхідні для проведення експертизи.

Одночасно, ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 р. на підставі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи.

18.02.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення № 77/15-54 від 24.02.2015 р. про неможливість надання висновку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2015 р. на підставі ч. 3 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України поновлено провадження у справі № 910/21954/14.

02.03.2015 р. суддя Ломака В.С. звернулась до Голови господарського суду міста Києва з заявою про призначення колегіального розгляду справи № 910/21954/14, у зв'язку з обмеженістю строків вирішення спору, визначених приписами ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 02.03.2015 р. за заявою судді Ломаки В.С. призначено колегіальний розгляд справи № 910/21954/14 у наступному складі суду: Головуючий суддя: В.С. Ломака, судді Т.В. Васильченко, М.Є. Літвінова.

Ухвалою господарського суду міста Києва колегією суддів у складі: Головуючий суддя: В.С. Ломака, судді Т.В. Васильченко, М.Є. Літвінова справу № 910/21954/14 прийнято до свого провадження, її розгляд призначено на 24.03.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 24.03.2015 р. не з'явився, проте 16.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява № 11/11164 від 11.03.2015 р. про розгляд справи без його участі та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 24.03.2015 р. представник відповідача позовні вимоги визнав частково.

Представник третьої особи в судове засідання 24.03.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.03.2015 р. доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз провести призначену ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2014 р. у справі № 910/21954/14 судову автотоварознавчу експертизу.

При цьому, ухвалою господарського суду міста Києва від 24.03.2015 р. провадження у справі № 910/21954/14 зупинено на час проведення експертизи.

28.05.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 6821/15-54 від 26.05.2015 р.

Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва від 29.05.2015 р. № 04-23/587 справу № 910/21954/14 призначено на повторний автоматичний розподіл, у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді Васильченко Т.В., яка брала участь у колегіальному розгляді даної справи.

В результаті повторного автоматичного розподілу справу № 910/21954/14 передано на розгляд колегії суддів: Головуючий суддя: Ломака В.С., судді: Головіна К.І., Літвінова М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2015 р. вказаною колегією було прийнято справу до свого провадження, поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 09.06.2015 р.

08.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла телеграма, відповідно до якої він просить справу розглядати без його участі.

Представники учасників судового процесу в судове засідання 09.06.2015 р. не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників учасників судового процесу не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 09.06.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2012 р. між позивачем (страховик) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» (страхувальник) було укладено Додаток № 28-0199-0157/12/067 до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-2828-0157 від 26.04.2011 р.

Пунктом 4 Договору передбачено, що застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки «Volkswagen Caddy GP Kombi», номер кузова WV2ZZZ2KZDX042956, 2012 року випуску.

Згідно із п. 5 Договору, до страхових ризиків віднесено, зокрема збитки внаслідок ДТП.

В силу змісту п. 7 Договору, територія страхування: Україна, СНД, Європа.

Відповідно до п. 8. Договору, строк його дії з 09.11.2012 р. по 08.11.2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2013 р. о 14 год. 30 хв. по вулиці Харківське шосе в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen Caddy GP Kombi», реєстраційний номер АА6756МК, під керуванням водія Павленко І.Г., та транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА6178КК, під керуванням Артьомова В.П., через те, що останній при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху та здійснив зіткнення із застрахованим автомобілем.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 20.09.2013 р. у справі № 753/14340/13-п (№ п: 3/753/6031/13) Артьомов В.П. був визнаний винним в порушенні ПДР України та притягнутий до адміністративної відповідальності.

Суд враховує, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 р. «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до Полісу № АС 0089869 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність власника автомобіля марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер АА6178КК, була застрахована у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на строк з 06.02.2013 р. по 05.02.2014 р. з встановленим розміром франшизи - 1 000, 00 грн. та лімітом відповідальності страховика - 50 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну.

Відповідно до Відомостей про дорожньо-транспортну пригоду з АІПС ДТП № 9249738 та Довідки ДАІ Дарницького району у м. Києві, автомобіль «Volkswagen Caddy GP Kombi», реєстраційний номер АА6756МК, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав пошкодження передньої правої частини, а саме: механічні пошкодження переднього лівого крила, передньої лівої фари, переднього бамперу.

19.08.2013 р. ТОВ «Порше Лізинг Україна», як вигодонабувач за Договором, звернулось до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту.

На підставі проведеного огляду (акт від 19.08.2013 р.) та відповідно до рахунків № С4200005-1 від 20.08.2013 р. та № С4201687 від 06.09.2013 р., складених ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна», було визначено, що відновлювальний ремонт автомобіля мав скласти 13 556, 38 грн. та 2 194,50 грн. відповідно.

Відповідно до актів виконаних робіт № Н4200005 від 16.09.2013 р. та № Н4201687 від 25.09.2013 р. вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобілю склала 13 556,38 грн. та 2 194,50 грн. відповідно.

29.08.2013 р. та 29.10.2013 р. позивач затвердив Страхові акти № СТОКА-195 та СТОКА-195/1, згідно з якими розмір страхового відшкодування складає 12 506,78 грн. та 2 194,50 грн. відповідно.

Платіжними дорученнями № 15301 від 30.08.2013 р. та № 19446 від 30.10.2013 р. позивач перерахував на користь СТО 14 701, 28 грн. з призначенням платежу: «страх. відшк. 28-0199-0157/12/0679 від 09.11.2012 стр. акт СТОКА-195 від 29.08.13 Порше Лізинг Україна ТОВ Рахунок С420005-1 від 20.08.13р. . Без ПДВ», та «страх. відшк. 28-0199-0157/12/0679 від 09.11.2012 стр. акт СТОКА-195/1 в 29.10.13 Порше Лізинг Україна ТОВ Рахунок С4201687 від 16.09.13р. . Без ПДВ»

Як зазначає позивач, в подальшому він звернувся до відповідача з Заявою про виплату страхового відшкодування № 11/8457 від 20.03.2014 р. на суму 12 506,78 грн. та Заявою про виплату страхового відшкодування № 11/8723 від 24.04.2014 р. на суму 14 701, 28 грн., в якій врахував додаткову виплату в сумі 2 194, 50 грн.

На підтвердження направлення вказаних вимог та їх отримання відповідачем до матеріалів справи представлено повідомлення про вручення поштових відправлень № 995 та № 589.

Оскільки відповідачем вимоги позивача не були задоволені, він вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Під час розгляду спору між сторонами в судовому порядку відповідач проти позову частково заперечив, посилаючись на те, що позивачем невірно розраховано суму завданого збитку.

З урахуванням зазначеного, судом було призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 6821/15-54 від 26.05.2015 р., складеного судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Матвеївим В.В., встановлено, що вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Caddy GP Kombi», реєстраційний номер АА6756МК, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18.08.2013 р., складає 22 891, 27 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи Артьомова В.П. встановлена у судовому порядку, а відповідальність власника автомобіля, на якому ним було скоєно правопорушення, застрахована відповідачем.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, відновлювальний ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Згідно з ч. 1 ст. 14 та ст. 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як наголосив Вищий господарський суд України в постановах від 04.12.2012 р. у справі № 5011-37/5786-2012 та від 04.12.2012 р. у справі № 5011-68/7859-2012, норми Закону України «Про страхування» не містять положень, які б зобов'язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням лише автотоварознавчої експертизи (дослідження), проведеної оцінювачем чи суб'єктом оціночної діяльності, та на підставі лише звіту про оцінку КТЗ. Натомість положеннями статті 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

При визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не керувався нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» з огляду на наявність укладеного між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна» Договору, у відповідності до умов якого позивачем і було здійснено визначення розміру збитку застрахованого автомобіля та страхового відшкодування. Разом з цим, позивач і не повинен був керуватися положеннями вказаного закону, оскільки цей закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Натомість відносини позивача і його страхувальника, що склались на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу, є добровільним страхуванням, яке відповідно до ст. 6 Закону здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Зазначена правова позиція також відображена в постанові Вищого господарського суду України від 07.08.2014 р. у справі № 910/14328/13, в якій наголошується на тому, що Закон України «Про страхування» не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Разом з цим, частина друга статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обов'язковим, такого обов'язку щодо оцінки, на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі страхового акта та розрахунку страхового відшкодування, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив Платіжними дорученнями № 15301 від 30.08.2013 р. та № 19446 від 30.10.2013 р. 14 701,28 грн., виходячи з фактичних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля.

Обсяг та види оплачених ремонтних робіт узгоджуються з отриманими в результаті спірної дорожньо-транспортної пригоди пошкодженнями і протилежного суду не доведено.

Як наголошує на тому Вищий господарський суд України у своїх постановах при розгляді справ даної категорії, (постанови від 23.08.2011 р. у справі № 42/92, від 07.08.2012 р. у справі № 2/22, від 01.03.2011 р. у справі № 47/372) звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

У постанові від 15.04.2015 р. у справі № 910/7163/14 Верховний Суд України також погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Разом з тим, слід відзначити, що відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 6821/15-54 від 26.05.2015 р., складеного судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Матвеївим В.В., визначено, що вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Caddy GP Kombi», реєстраційний номер АА6756МК, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18.08.2013 р., складає 22 891, 27 грн., що є більшим від фактично здійснених позивачем витрат та заявленої ним до стягнення суми.

Таким чином, на підставі встановлених судом обставин, слід дійти висновку, що до позивача дійсно перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 910/177/14 від 25.02.2015 р.

Вищий господарський суд України у постанові від 28.02.2012 р. у справі № 7/088-11 наголосив, що чинним цивільним законодавством не визначений строк виконання одним страховиком зобов'язання по відшкодуванню іншому страховику шкоди, однак, цей строк пов'язаний з моментом пред'явлення відповідною особою (в даному випадку страховиком) зворотної вимоги до відповідача.

Зокрема, приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги.

Позивач звертався до відповідача зі зворотними вимогами, однак вони не були задоволені в добровільному порядку.

При цьому, слід також враховувати правову позицію Верховного Суду України в постанові від 04.11.2014 р. № 3-165гс14, за змістом якої позивач у справі отримав право вимоги після виплати потерпілій особі страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, а може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, відповідно до наведених вимог закону позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

За таких обставин з моменту виконання позивачем свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникло право подати даний позов до суду.

Вказана правова позиція наведена Верховним Судом України в постанові від 07.08.2012 р. № 3-31гс12 у справі № 12/207, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, і відповідно до ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Також, правова позиція відносно того, що саме з моменту виконання позивачем свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникло право подати позов до суду, викладена в постанові Верховного Суду України від 27.03.2012 р. № 3-20гс12 у справі № 58/168.

При цьому, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з Полісом № АС № 0089869, розмір франшизи становить 1 000,00 грн., у зв'язку з чим відповідач мав відшкодувати позивачу 13 701, 28 грн.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені в сумі 487, 28 грн. та 3% річних в сумі 57, 43 грн., нарахованих за період з 05.08.2014 р. по 24.09.2014 р., суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 06.06.2012 р. № 6-49цс12) зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України.

Оскільки до позивача з огляду на виплату ним страхового відшкодування своєму страхувальнику перейшло право вимоги до відповідача, яке мав вказаний страхувальник, то відповідно позивач має право нарахувати на суму заборгованості 3 % річних, передбачених ст. 625 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Позивач нарахував відповідачу 3 % річних в розмірі 57, 43 грн., розрахунок яких є вірним, а відповідно вони підлягають задоволенню.

Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення пені, заявлених на підставі приписів п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Вказана норма регулює відносини страховика та страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом цього договору. Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 р. № 3-41гс12.

Таким чином, суд не знаходить правових підстав для стягнення нарахованої позивачем пені.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності зобов'язання перед позивачем щодо сплати спірної суми боргу у розмірі 13 701, 28 грн. та 3 % річних в сумі 57, 43 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що вони підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору та витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 145, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32, літ. А; ) суму страхового відшкодування у розмірі 13 701 (тринадцять тисяч сімсот одну) грн. 28 коп., 3% річних у розмірі 57 (п'ятдесят сім) грн. 43 коп. та 1 765 (одну тисячу сімсот шістдесят п'ять) грн. 58 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32, літ А; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 145, ) 61 (шістдесят одну) грн. 98 коп. витрат на проведення судової експертизи.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Головуючий суддя В.С. Ломака

Судді К.І. Головіна

М.Є. Літвінова