ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р.Справа № 922/1468/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Жельне С.Ч. , Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Лобову Р.М.

розглянувши справу

за позовом Підприємства "Палац Праці" об'єднання профспілок Харківської області, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Центр", м. Харків, Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - фізична особа Улінець Ігор Віталійович, м. Київ; - фізична особа Красніков Павло Іванович, м. Харків,
про стягнення коштів в розмірі 59458,97 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - Строкова Л.С., дов. від 09.01.2014р.;

Представник відповідача - Красніков П.І., дов. від 20.12.2014р.;

Третя особа -1 - Красніков П.І., дов. від 21.01.2014р.

Третя особа -2 - Красніков П.І. (особисто).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Підприємство "Палац Праці" об'єднання профспілок Харківської області, м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Центр", м. Харків, про стягнення заборгованості у сумі 59458,97 грн., з яких: 46311,09 грн. - основна заборгованість за період з 11.12.2014р. по 20.02.2015р., 11914,95 грн. - інфляційного знецінення коштів за період з 01.06.2014р. по 20.02.2015р., 1232,42 грн. - 3% річних за період з 01.06.2014р. по 20.02.2015р., підставою нарахування якої стало порушення відповідачем умов договору про дольову участь у витратах на утримання будинку Палацу праці, прилеглої території та спільне використання технологічних мереж № 8-С від 01.07.2011р.

Ухвалою господарського суду від 16.03.2015р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 31.03.2015р. о 10:45 год. Залучено до участі у справі Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фізичну особу Улінця І.В., м. Київ; фізичну особу Краснікова П.І., м. Харків.

Ухвалою господарського суду від 27.03.2015р. для розгляду справи призначено судову колегію.

Розпорядженням заступника голови господарського суду від 27.03.2015р. призначено склад колегії для розгляду справи № 922/1468/15: головуючий суддя Аюпова Р.М., судді Жельне С.Ч., Лаврова Л.С.

Ухвалою господарського суду від 05.05.2015р. продовжено строк розгляду справи до 11.06.2015р.

У судовому засіданні 10.06.2015р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав додаткові докази по справі (вх. №№ 23709, 23578), які судом долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача та третьої особи, присутній у судовому засіданні 10.06.2015р., проти позову заперечував, через канцелярію суду надав додаткові докази по справі (вх. № 23848), які судом долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 10.06.2015р. сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третіх осіб, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

01.07.2011р. між позивачем - підприємством «Палац Праці» об'єднання профспілок Харківської області (надалі підприємство "Палац Праці" ОПХО) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Рент Центр» було укладено договір № 8 - С про дольову участь у витратах на утримання будинку Палацу Праці, прилеглої території та сумісного використання технологічних мереж.

Відповідно до пункту 1.1. договору позивач забезпечує належне утримання будинку Палацу Праці та прибудинкової території в цілому до границі приміщень, з обладнанням та системами в ньому, що належать відповідачу на праві власності, а відповідач у відповідності до ст. 322 та 360 ЦК України приймає дольову участь у загальних витратах на утримання будівлі, прилеглої території, сумісних технологічних мереж, пропорційно займаній площі.

Згідно п. 3.1. договору розмір платежів по даному договору встановлюється з розрахунку фактичних витрат на утримання всієї будівлі, прилеглої території, об'єму обов'язкових платежів на утримання та ремонт сумісного неподільного майна. пропорційно займаній площі и складає на момент підписання договору 11 213,48 грн.

Витрати за використані електроенергію, водопостачання та водовідведення відшкодовуються відповідачем у відповідності з показами рахуючи пристроїв згідно діючих тарифів.

Пунктом 3.2. встановлено, що розмір платежів підлягає перегляду у випадках зміни централізованих тарифів на комунальні послуги, а також цін на товари народного споживання, продукцію виробничо-технічного призначення, які впливають на розмір фактичних витрат по утриманню будівлі, його конструкцій, обладнання та прилеглої території, зі складання відповідної додаткової угоди.

Матеріали справи та пояснення сторін свідчать про те, що до вказаного договору № 8 - С між сторонами, позивачем та відповідачем, було укладено додаткову угоду № 1 від 30.09.2011 року, додаткову угоду № 2 від 01.11.2011 року, а також додаткову угоду № 3 від 01.10.2013 року.

У перелік послуг з утримання будинку "Палацу Праці" та прилеглої території, які надає позивач, входять:

- витрати на обслуговування систем електропостачання, опалення, водопостачання та і водовідведення;

- витрати на обслуговування горищ та дахів;

- витрати на обслуговування прибудинкової території;

- витрати на ремонт та обслуговування будівлі;

Відповідачем відшкодовується (транзитні платежі) вартість центрального опалення та вивозу ТП відходів у твердій сумі пропорційно займаній площі.

Згідно п. 4.1. Договору, строк його дії встановлено до 30 червня 2012 року.

Згідно п. 4.2. Договору, у випадку відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про припинення дії договору, договір вважається пролонгованим на такий же строк та на тих же умовах.

Згідно Додаткової угоди № 1 від 30.09.2011 р. до Договору, було змінено редакцію п. 3.1., а саме збільшено розмір оплати за експлуатаційні послуги до 11550,98 грн., у тому числі: 5313,98 грн. - експлуатаційні витрати, 6237,00 грн. - відшкодування комунальних витрат.

Згідно Додатковій угоді № 2 від 01.11.2011 р. до Договору, змінено редакцію п.3.1. Договору, а саме збільшено розмір оплати до 14547,98 грн., у тому числі: 5313,98 грн. - експлуатаційні витрати, 9234,00 грн. - відшкодування вартості комунальних послуг.

Останньою додатковою угодою № 3 від 01.10.2013 року до п. 3.1. договору були внесені зміни, та він був викладений у наступній редакції.

Розмір платежів по даному договору встановлюється з розрахунку фактичних витрат на утримання всієї будівлі, прилеглої території, об'єму обов'язкових платежів на утримання та ремонт сумісного неподільного майна. пропорційно займаній площі и складає на момент підписання договору 13 894,00 грн. з урахуванням ПДВ

Витрати за використані електроенергію, водопостачання та водовідведення відшкодовуються відповідачем у відповідності з показами рахуючи пристроїв згідно діючих тарифів.

Як свідчать матеріали справи, TOB "Рент-центр" 10.09.2013 р. було укладено договір купівлі-продажу № 427, згідно якому зазначені приміщення 1-го під'їзду позивача були відчужені ТОВ "Рент-центр", а 05.12.2013 р. було укладено договір № 2498 про поділ нерухомого майна.

У Витягах про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданих до суду, співвласниками зазначених приміщень 1-го під'їзду Підприємства "Палац Праці" ОПХО є:

- Улінець Ігор Віталійович, податковий номер , паспорт ЕН 268938, виданий І Ш-08.2003 р. Алчевським MB УМВС України в Луганській області, адреса: м. Київ, 01001, вул. Леваневського, 9, кв.76;

- Красніков Павло Іванович, податковий номер , паспорт МК 507514, виданий 20.08.1997 р. Червонозаводським РВ УМВС України в Харківській області, адреса: м. Харків, вул.. Кірова, 11, кв. 19.

Як зазначає позивач, Підприємство "Палац Праці" ОПХО у період з 01.07.2011р. по 28.02.2015р. належним чином виконувало умови укладеного договору, на підтвердження чого посилається на відсутність претензій з боку співволодільця.

Водночас, як зазначає позивач, відповідач, в порушення умов укладеного між сторонами Договору від 01.07.2011р., заборгував позивачеві, за період з 11.12.2014р. по 20.02.2015р. 46311,60 грн. суми основної заборгованості, в зв'язку з чим, звертаючись до господарського суду з відповідним позовом, позивач просить суд стягнути на свою користь: 11914,95 грн. - суми інфляційного знецінення коштів за період з 01.06.2014р. по 20.02.2015р., 1232,42 грн. - 3% річних за період з 01.06.2014р. по 20.02.2015р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом, положенням п. 3.3. договору від 01.07.2011р., сторонами визначено, що відповідач (співволоділець) зобов'язаний перераховувати на рахунок відповідача (управлінця) встановлені п. 3.1. платежі не пізніше 10 числа кожного поточного місяця. Зобов'язання по оплаті вважаються виконаними з дня надходження коштів на поточний рахунок позивача (управлінця) и зараховуються в рахунок погашення належних платежів в хронологічному порядку, незалежно від періодів, вказаних в платіжних дорученням, дотримуючись черговості, що встановлена ст. 534 ЦК України.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач надав відповідачу рахунок від 01.12.2014 року по сплаті за грудень 2014 року коштів за комунальні та експлуатаційні витрати.

Відповідно до матеріалів справи, 08.12.2014 року, згідно з платіжним дорученням № 645 від 08.12.2014 року, відповідачем було сплачено 13894,00 грн. відшкодування за комунальне та експлуатаційне обслуговування за грудень 2014 року, що відповідає розміру, встановленому та погодженому сторонами у п. 3.1. з урахування додаткової угоди № 3 від 01.10.2013 року.

31 грудня 2014 року сторонами було підписано акт здачі - прийому виконаних робіт (послуг) за грудень 2014 року до договору № 8 - С від 01.07.2011 року без будь яких зауважень щодо виконання.

Також позивач надав відповідачу рахунки від 30.12.2014 року щодо сплати відшкодування за воду та водовідведення.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач, платіжними дорученнями № 663 та 663 від 12.01.2015 року здійснив платежі щодо відшкодування зазначених витрат.

Також 31.12.2014 року між сторонами були складені та підписані відповідні акти здачі - прийому виконаних робіт (послуг) за грудень 2014 року до договору № 8 - С від 01.07.2011 року.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно платіжного доручення № 665 від 16.01.2015 року, відповідач сплатив позивачу 13894,00 грн. відшкодування за комунальне та експлуатаційне обслуговування за січень 2015 року, що також відповідає розміру, встановленому та погодженому сторонами у п. 3.1. з урахування додаткової угоди № 3 від 01.10.2013 року.

Платіжними дорученнями № 680 та 681 від 03.02.2015 року відповідач здійснив платежі щодо відшкодування витрат за воду та водовідведення згідно наданих позивачем рахунків на оплату від 30.01.2015 року.

Згідно платіжного доручення № 679 від 03.02.2015 року відповідач сплатив позивачу 13 894,00 грн. відшкодування за комунальне та експлуатаційне обслуговування за лютий 2015 року, що також відповідає розміру, встановленому та погодженому сторонами у п. 3.1. з урахування додаткової угоди № 3 від 01.10.2013 року.

Платіжними дорученнями № 715 та 716 від 10.03.2015 року відповідач здійснив платежі щодо відшкодування витрат за воду та водовідведення згідно наданих позивачем рахунків на оплату від 27.02.2015 року.

Відтак, колегія суддів зазначає, що посилання позивача в позовній заяві, що відповідач, порушуючи положення цивільного законодавства та істотні умови договору, заборгував позивачу за період з 11.12.2014 року по 20.02.2015 року 46 311,60 грн. основної заборгованості, 11 914,95 грн. інфляційного знецінення коштів за період з 01.06.2014 року по 20.02.2015 року та 1 232,42 грн. 3 % річних за незаконне збагачення за рахунок користування чужими грошима за період з 01.06.2014 року по 20.02.2015 року є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають матеріалам справи.

Також суд зазначає, що позивачем не наведено правового обґрунтування щодо підстав нарахування 11914,95 грн. інфляційного знецінення коштів за період з 01.06.2014 року по 20.02.2015 року та 1232,42 грн. 3 % річних за незаконне збагачення за рахунок користування чужими грошима, за період з 01.06.2014 року по 20.02.2015 року, з огляду на заявлені вимоги про стягнення заборгованості за період з 11.12.2014 року по 20.02.2015 року.

Посилання позивача на те, що здійснені відповідачем оплати за грудень 2014 року, січень та лютий 2015 року були зараховані ним у відповідності до вимог пункту 3.3 договору в рахунок погашення належних платежів в хронологічному порядку, незалежно від періодів, вказаних у таких платіжних дорученнях, дотримуючись черговості, що встановлена ст. 534 ЦК України не є вмотивованими, виходячи з наступного.

Так згідно п. 3.3. договору сторонами визначено, що відповідач (співволоділець) зобов'язаний перераховувати на рахунок відповідача (управлінця) встановлені п. 3.1. платежі не пізніше 10 числа кожного поточного місяця. Зобов'язання по оплаті вважаються виконаними з дня надходження коштів на поточний рахунок позивача (управлінця) и зараховуються в рахунок погашення належних платежів в хронологічному порядку, незалежно від періодів, вказаних в платіжних дорученням, дотримуючись черговості, що встановлена ст. 534 ЦК України.

Положенням статті 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не зазначено, з наданням відповідних доказів, яким чином на відміну від призначення, що вказане відповідачем, останній зарахував проведені відповідачем платежі згідно вищезазначених платіжних доручень за грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року з посиланнями на положення ст. 534 ЦК України та п. 3.3. договору.

Крім того, суд вважає, що такі дії позивача в тому числі свідчать про порушення останнім принципів ведення бухгалтерського обліку та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 р. N 22.

Так, пунктом 3.8. вказаної Інструкції встановлено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Відповідно до п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України N 88 від 24.05.95 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за N 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Отже, черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями, передбачена ст. 534 ЦК України, на яку посилається позивач, може застосовуватись при недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання, отриманого без реквізиту "Призначення платежу".

Беручи до уваги викладене, саме відповідач має право самостійно визначати цільове призначення своїх грошових коштів, а також самостійно визначати призначення платежів.

Зазначена правова позиція узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, що викладена у Постанові від 19.04.2010 року у справі № 8/266/09 та Постанові від 03.12.2014 року у справі № 920/1172/14, а також з позицією Верховного Суду України, викладеною у листі від 01.07.2014 року "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві", в якому Верховний Суд України роз'яснив, що при застосуванні норм, стосовно черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням, у разі недостатності суми проведеного платежу, (ст. 534 ЦК України) судам необхідно виходити з того, що під процентами, які погашаються раніше основної суми боргу, розуміють проценти за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті за грошовим зобов'язанням, зокрема проценти за користування сумою позики, кредиту тощо. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання, погашаються після суми основного боргу.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Підприємства "Палац Праці" Об'єднання профспілок Харківської області - є необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 22, 27, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 65, 82-85Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М. Аюпова С.Ч. Жельне Л.С. Лаврова

справа № 922/1468/15