ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 911/1793/15

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оілнафтогаз», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Гончаренка Ігоря Володимировича, Київська область, м. Бровари

про стягнення 254676,24 грн.

секретар судового засідання Колісник Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Татарова О.Ю. (довіреність б/н від 14 квітня 2015 року);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оілнафтогаз» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Гончаренка Ігоря Володимировича (далі - відповідач) про стягнення 254676,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу нафтопродуктів за №ОНГ-1312/2 від 13 грудня 2013 року, а саме, відповідач не повністю сплатив грошові кошти за отриманий товар, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 203515,00 грн. Додатково, за прострочення виконання зобов'язання позивач нарахував пеню в розмірі 19049,18 грн., інфляційні втрати в розмірі 28406,95 грн. та 3% річних в розмірі 3705,11 грн.

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 24 квітня 2015 року та призначено справу до розгляду на 20 травня 2015 року.

Відповідно до ухвали суду від 20 травня 2015 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 9 червня 2015 року.

Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалами суду від 24 квітня 2015 року та від 20 травня 2015 року, у судові засідання не з'явився, витребуваних документів не подав, хоча був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе відповідно до ст. 75 ГПК України розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.

9 червня 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оілнафтогаз» (за договором - продавець) та Фізичною особою-підприємцем Гончаренко Ігорем Володимировичем (за договором - покупець) 13 грудня 2013 року укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів за №ОНГ-1312/2.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених даним договором, продавець зобов'язується передавати нафтопродукти через АЗС пред'явникам бланків покупця, а покупець зобов'язується приймати та сплачувати вартість отриманих по бланкам ПММ. Передача нафтопродуктів здійснюється шляхом їх відпустку через мережу АЗС.

Згідно пункту 3.1 договору, загальна вартість договору визначається із розміру загальної вартості нафтопродуктів, прийом-передача яких підтверджена видатковими документами, оформлениими сторонами в порядку та на умовах, визначених договором.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 10 календарних днів з моменту передачі бланків покупцю, у відповідності з актом прийому-передачі бланків-дозволів, на підставі пред'явленого рахунку-фактури.

Згідно пункту 4.3 договору, покупець зобов'язаний вчасно сплачувати вартість літрів отриманих ПММ, відповідно до умов даного договору.

Відповідно до пункту 5.2 договору, у випадку несвоєчасного проведення розрахунків, згідно умов даного договору, покупець сплачує продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору між сторонами підписано видаткові накладні, що підтверджують отримання відповідачем товару, зазначеного в даних накладних, а саме, №14 від 13 грудня 2013 року, №25 від 20 грудня 2013 року, №30 від 25 грудня 2013 року, №13 від 8 січня 2014 року, №23 від 12 січня 2014 року, №40 від 12 січня 2014 року, №52 від 22 січня 2014 року, №116 від 11 лютого 2014 року, №161 від 25 лютого 2014 року, №177 від 3 березня 2014 року, №223 від 13 березня 2014 року, №246 від 20 березня 2014 року, №247 від 21 березня 2014 року, №257 від 28 березня 2014 року, №324 від 22 квітня 2014 року, №354 від 30 квітня 2014 року, №560 від 12 червня 2014 року, №548 від 17 червня 2014 року, №563 від 23 червня 2014 року, №612 від 2 липня 2014 року, №643 від 8 липня 2014 року та №689 від 16 липня 2014 року , оригінали зазначених видаткових накладних оглянуто у судовому засіданні, а належним чином завірені копії залучено до матеріалів справи.

Всього, за вказаними вище видатковими накладними, позивач передав відповідачу товару на загальну суму 417848,60 грн.

Відповідач не повністю розрахувався за отриманий товар, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 203515,00 грн.

Судом оглянуто оригінали документів, залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Так, в матеріалах справи №911/1793/15 наявний акт звірки розрахунків за період з 1 грудня 2013 року по 25 грудня 2014 року (том 1, а.с. 45), який підписано позивачем та відповідачем, та з якого вбачається, що заборгованість відповідача становить 203515,00 грн.

Станом на день прийняття рішення у справі відповідач у повному обсязі не оплатив прийнятий у позивача товар. Зазначений факт відповідачем не спростовано. Розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи. Вимога позивача про стягнення з відповідача 203515,00 грн. заборгованості за прийнятий товар підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» №543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Розмір пені, нарахованої позивачем та наведений у розрахунку (том 1, а.с. 13-14) у сумі 19049,18 грн. є обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нараховані позивачем 3% річних у сумі 4678,77 грн. та інфляційні втрати у сумі 12984,20 грн., наведені у розрахунку, доданому до заяви про зменшення розміру позовних вимог, є обґрунтованими, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нараховані позивачем 3% річних у сумі 3705,11 грн. та інфляційні втрати у сумі 28406,95 грн., є обґрунтованими, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гончаренка Ігоря Володимировича (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Проліскова, 3, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оілнафтогаз» (03680, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, павільйон №60, код 38899538) - 203515 (двісті три тисячі п'ятсот п'ятнадцять) грн. 00 коп. заборгованості, 19049 (дев'ятнадцять тисяч сорок дев'ять) грн. 18 коп. пені, 3705 (три тисячі сімсот п'ять) грн. 11 коп. 3% річних, 28406 (двадцять вісім тисяч чотириста шість) грн. 95 коп. інфляційних втрат та 5093 (п'ять тисяч дев'яносто три) грн. 53 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 11 червня 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць