номер провадження справи 33/76/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 Справа № 908/2178/15-г

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; адреса для листування: 49027, м. Дніпропетровськ, а/с № 1800)

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкор ЛТД» (70002, м. Вільнянськ Запорізької області, вул. Пушкіна, буд. 2-Б, кв. 14)

про стягнення заборгованості

Суддя Мірошниченко М.В.

При секретарі Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача - Суберляк Д.В. довіреність № 4007-О від 31.10.2012р.;

від відповідача - Діордієв О.С. довіреність б/н від 22.07.2014р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось в господарський суд Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкор ЛТД» про стягнення заборгованості за договором б/н від 29.05.2013р. в розмірі 146108,44 грн., у т.ч.: суми 70366,57 грн. заборгованості за кредитом, суми 58045,98 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, суми 17695,89 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на приписах норм ст.ст. 173-175, 193, 198 ГК України, ст.ст. 526, 530, 610, 629, 1054 ЦК України і мотивовані тим, що 29.05.2013р. позивач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, шляхом реєстрації заяви через систему інтернет-клієнт-банкінг, які разом складають договір банківського обслуговування б/н від 29.05.2013р., та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідно до договору відповідачу було відкрито в банку поточний рахунок № 5202. Після укладання договору відповідач активно почав користуватись послугою «Гарантований платіж», який надавався банком для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, укладеними з контрагентами, що підтверджується виписками по рахунках та розрахунком заборгованості. Свої зобов'язання позивач виконав належним чином, своєчасним проведенням гарантованих платежів, ініційованих клієнтом. Прострочена заборгованість на рахунку відповідача з'явилася 04.07.2013р. і не була погашена в момент, коли відповідач не здійснив внесення чергового платежу на рахунок погашення заборгованості, тобто відповідач порушив умови договору. Загальна заборгованість за послугою «Гарантований платіж» склала суму заборгованості за виконаними платежами, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку і станом на 18.02.2015р. заборгованість відповідача перед банком становить 146108,44 грн., у т.ч. 70366,57 грн. заборгованості за кредитом, 58045,98 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 17695,89 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Позивачем на адресу відповідача направлялася претензія від 26.01.2015р. вих. № 30529ZPVLS0DF з вимогою про погашення заборгованості за договором банківського обслуговування, яка відповідачем залишена без задоволення. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, позивач просить позов задовольнити.

Згідно Довідки автоматичного розподілу справи між суддями від 01.04.2015 р. справу № 908/2178/15-г призначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.04.2015 р. порушено провадження у справі № 908/2178/15-г, справа призначена до розгляду по суті на 14.04.2015 р., від сторін витребувані документи і докази необхідні для розгляду справи.

14.04.2015р. від позивача до суду надійшли письмові пояснення до позовної заяви, з доданням виписок по рахункам заборгованості по тілу кредиту, відсоткам і пені, а також акт звірки заборгованості за станом на 18.02.2015р. (не підписаний з боку відповідача).

В судовому засіданні 14.04.2015р. представник позивача надав пояснення по суті спору та відповів на питання суду.

Відповідач процесуальним правом на участь в судовому засіданні 14.04.2015р. не скористався. Про причини неявки суд не повідомив. Вимоги суду, викладені в ухвалі від 01.04.2015р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.04.2015р.розгляд справи № 908/2178/15-г на підставі ст.77 ГПК України було відкладено на 26.05.2015р.; від сторін витребувані докази, необхідні для розгляду справи.

Згідно спеціального Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, отриманого за електронним запитом суду від 25.05.2015р. за № 20604654, станом на 25.05.2015р. місцезнаходженням ТОВ «Алкор ЛТД» є: Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вул. Пушкіна, буд. 2-Б, кв. 14.

В судовому засіданні 26.05.2015р. представник позивача надав пояснення по суті спору та відповів на питання суду. Відповідач вимоги суду, викладені в ухвалах від 01.04.2015р., 14.04.2015р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав. Представник відповідача в судовому засіданні в порядку ст.69 ГПК України звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку розгляду справи на 15 днів для надання додаткових доказів по справі. Представник позивача проти задоволення клопотання відповідача не заперечив.

Також, в судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду з усним клопотанням про відкладення розгляду справи в порядку ст.77 ГПК України для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки письмового відзиву на позовну заяву. Представник позивача проти задоволення клопотання відповідача не заперечував.

Судом вищевказані клопотання відповідача були задоволені.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.05.2015р. строк розгляду справи № 908/2178/15-г в порядку ст.69 ГПК України продовжено на 15 днів. Цією ж ухвалою в порядку ст.77 ГПК України було відкладено розгляд справи на 09.06.2015р.; від сторін витребувані докази, необхідні для розгляду справи.

В судовому засіданні 09.06.2015р. представник позивача надав пояснення по суті спору та відповів на питання суду.

Представником відповідача до суду наданий відзив на позовну заяву, в якому вказується наступне. Між сторонами в 2010р. укладений договір на обслуговування поточного рахунку; жодних інших рахунків відповідачем в ПАТ КБ «ПриватБанк» не відкривалось. Надані позивачем меморіальні ордери не підтверджують заборгованості за договором б/н від 29.05.2013р. Надані до справи докази не підтверджують використання саме кредитних коштів відповідачем, а не власних коштів, та укладення кредитних договорів з визначеними умовами. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 09.06.2015р. у відзиві на позовну заяву відповідач просив зобов'язати відповідача надати для огляду оригінали договорів про відкриття рахунків від 29.05.2013р. №№: 5202, 0295, 0015, договір від 03.06.2013р., позитивний висновок кредитного комітету про надання кредитної лінії відповідачу. При цьому відповідач вказував, що в меморіальних ордерах в призначенні платежу міститься вказівка на прострочку за договором від 03.06.2013р., а не за договором від 29.05.2013р. В свою чергу, представник позивача на клопотання відповідача пояснив, що рахунки, про відкриття яких просить надати договори відповідач, є рахунками, на яких обліковуються короткотермінові кредити, а тому у відповідності до діючого законодавства відсутні підстави для укладення будь-яких договорів. Також представник позивача зазначив, що за Умовами та правилами надання банківських послуг, висновок кредитного комітету про надання коштів «Гарантований платіж» за заявками відповідача, не вчинюється.

За таких обставин у задоволенні клопотання про витребування для огляду договорів про відкриття рахунків від 29.05.2013р. та позитивного висновку кредитного комітету про надання кредитної лінії відповідачу, судом було відмовлено внаслідок доводів позивача про відсутність таких доказів та відсутність законодавчих підстав для їх оформлення (у розумінні ст. 34 ГПК України).

Із урахуванням викладених обставин, суд задовольнив клопотання відповідача частково - зобов'язав позивача надати договір на розрахунково - касове обслуговування, укладений між сторонами у 2010р.; письмове пояснення з спростуванням доводів п.2 відзиву на позовну заяву - щодо розбіжностей між датами договорів, визначеними в меморіальних ордерах та в позовній заяві (відносно вказівки на договір від 03.06.2013р.), а також з визначенням доводів щодо зарахування коштів на рахунки, визначені відповідачем у відзиві (п.1) та докази в обгрунтування доводів.

В судовому засіданні 09.06.2015р. на підставі ст.77 ГПК України оголошено перерву до 16.06.2015р.; від сторін витребувані додаткові докази.

16.06.2015р. від позивача до суду надійшли письмові пояснення на відзив відповідача, з додатковими доказами.

16.06.2015р. від відповідача до суду надійшли додаткові матеріали.

В судовому засіданні 16.06.2015р. присутні представники позивача і відповідача надали пояснення по суті спору та відповіли на питання суду.

За клопотанням представників сторін судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

В судовому засіданні 16.06.2015р. на підставі ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/2178/15-г.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, заслухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 179 ГК України закріплено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

У статті 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України закріплено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Як випливає з матеріалів справи, відповідно до «Інформації про користувача та його електронний ключ» від 28.11.2011р., ТОВ «Алкор ЛТД» зареєстровано в системі Internet BankingПриват-24. Реєстрація клієнта в системі є угодою про дистанційне обслуговування клієнта відповідно до розділу 2.3.2 «Умов та правил надання банківських послуг», що розміщені в мережі інтернет на сайті www.privatbank.ua.

29.05.2013р. ТОВ «Алкор ЛТД» приєдналось до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, шляхом реєстрації заяви через систему інтернет-клієнт-банк, які разом складають Договір банківського обслуговування б/н від 29.05.2013р.

Підписавши документи, відповідач приєднався, погодився і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, що разом складають договір банківського обслуговування.

Відповідно до умов договору від 29.05.2013р., відповідачу було відкрито в ПАТ КБ «ПриватБанк» поточний рахунок №5202.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм та змісту укладеного сторонами договору, суд приходить до висновку, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи ПриватБанку, розміщені за наведеним у договорі посиланням на сайт банку, є невід'ємною частиною договору, тому не визначення умов нарахування та розміру процентів за користування кредитом, пені і комісії саме в тексті документів, наданих позивачем відповідачеві на підпис у паперовому вигляді - в заяві про відкриття поточного рахунку - не є підставою для висновку про те, що вказані умови в договорі відсутні, або ж про недодержання сторонами письмової форми укладення правочину. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною, зокрема, в постановах від 06.08.2014р. у справі №922/2798/13 та від 11.08.2014р. у справі №922/100/14.

За своєю правовою природою укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Алкор ЛТД» договір є змішаним, тобто договором банківського рахунку та кредитного договору.

Посилання відповідача на непідтвердженість факту укладення між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідного договору, є безпідставним і спростовується матеріалами справи.

Розділом 3.1.1, 3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» (надалі - Умови) регламентований порядок надання кредиту за послугою «Гарантований платіж».

Послугу «Гарантований платіж» банк надає для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і ПАТ КБ «ПриватБанк». Послуга надається у вигляді виконання банком заявок на договірне списання коштів, згідно якої клієнт-платник доручає банку зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається банком як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами (п.3.1.1.73 Умов).

Відповідно до п.3.2.2.1. Умов - кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів і винагороди.

Обов'язковими реквізитами заявки на договірне списання коштів с: номер і дата заявки (присвоюються автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей про господарський договір, на виконання оплати по якому подасться заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта / кредитних / змішано) необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу (п. 3.1.1.74 Умов). Всі зазначені реквізити вказані в виписках по рахунках.

Після отримання банком за допомогою системи дистанційного обслуговування заявки (система Іnternet Banking Приват-24 - офіційний канал зв'язку між банком та клієнтом відповідно до п. 1.1.1.91. Умов), банк розглядає її на предмет надання або відмови у наданні послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника (п. 3.1.1.75 Умов).

Відповідно до п. 3.2.2.2 Умов клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У разі не погашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Дослідивши укладений між сторонами договір банківського обслуговування б/н від 29.05.2013р., Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи ПриватБанку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою даний договір є кредитним договором, до якого застосовуються положення параграфів 1 та 2 глави 71 Цивільного кодексу України, та договором банківського рахунку, до якого застосовуються положення гл. 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 1066, 1067 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ст.1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

В силу ч.1 ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, укладений між сторонами договір у даній справі складається із заяви про відкриття поточного рахунку та Умов і Правил надання банківських послуг, які оприлюднені через офіційний сайт банку. При цьому, зазначений договір підписаний обома сторонами в установленому законом порядку, сторонами не оспорювався та не визнаний недійсним.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до умов зазначеного договору, відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № 5202 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

Свої зобов'язання позивач виконав належним чином, своєчасним проведенням гарантованих платежів ініційованих клієнтом. Відповідач же після укладення договору активно почав користуватись послугою «Гарантований платіж», який надавався банком для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, укладеними з контрагентами. Зазначене, зокрема, підтверджується виписками по рахунках. Слід зазначити, що зі змісту виписок по рахунках та розрахунку заборгованості випливає, що відповідач користувався кредитом за послугою "Гарантований платіж" неодноразово з наданням відповідних заявок на гарантовані платежі (доручення на договірне списання).

Факт кредитування рахунку на підставі договору банківського обслуговування б/н від 29.05.2013 р. відповідачем не спростований.

Проте, належним чином свої зобов'язання відповідач не виконав, прострочена заборгованість на рахунку відповідача з'явилася 04.07.2013 року і не була погашена.

Посилання відповідача на те, що в меморіальних ордерах, наданих позивачем до справи про рух грошових коштів з рахунку товариства, є посилання на договір б/н від 03.06.2013р., а отже ця обставина не підтверджує заборгованості саме за договором б/н від 29.05.2013р., судом до уваги не приймаються, оскільки відповідачем не надано суду доказів існування укладеного між сторонами договору б/н від 03.06.2013р. В свою чергу, згідно до пояснень позивача, посилання в меморіальних ордерах та виписках на договір б/н від 03.06.2013р. є технічною помилкою, не спростовує факту використання відповідачем за його заявками кредитних коштів, а тому вказана помилка не має істотного значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 3.2.2.2 Умов у разі непогашений заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Відповідно до п.3.2.2.7.5. Умов - банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування-вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

В частині 2 ст. 1054 ЦК України зазначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Загальна заборгованість за послугою «Гарантований платіж» склала суму заборгованості за виконаними платежами, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку і станом на 18.02.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем становить: суму 70366,57 грн. заборгованість за кредитом за період з 04.07.2013р. по 18.02.2015р., суму 58045,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 04.06.2013р. по 18.02.2015р.

05.02.2015р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія від 26.01.2015р. №30529ZPVLS0DF з вимогою про погашення заборгованості за Договором банківського обслуговування б/н від 29.05.2013р. в сумі 125895,00 грн. Посилаючись на умови договору, ст. 526 ЦК України, банк вимагав негайного погашення простроченої заборгованості в повному обсязі за реквізитами, встановленими умовами Договору.

Зазначену претензію відповідачем залишено без задоволення, що стало підставою для звернення позивача із позовом до суду.

Факт направлення позивачем відповідачу претензії підтверджується фіскальним чеком від 05.02.2015 р. №5908, описом вкладення до цінного листа від 05.02.2015р. та реєстром згрупованих потових відправлень №388.

Відповідачем не надано доказів належного виконання ним прийнятих на себе зобов'язань за договором банківського обслуговування б/н від 29.05.2013 р. в частині повного та своєчасного погашення кредитної заборгованості, сплати відсотків за користування кредитом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем по простроченому кредиту в сумі 70366,57 грн., по простроченим відсоткам за користування кредитом в сумі 58045,98 грн. підтверджується матеріалами справи, є доведеним, відповідачем не спростований, а тому зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з вимогами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.п.3.2.2.10.1 Умов, у випадку порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті процентів за користування кредитом, строків повернення кредиту, винагороди, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За приписами п.3.2.2.10.4 Умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

В п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Крім того, у відповідності до п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

З огляду на викладене, суд вважає, що обумовлені сторонами в договорі банківського обслуговування б/н від 29.05.2013 р. період нарахування пені та строк позовної давності щодо стягнення пені у повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

У зв'язку з невиконанням ТОВ «Алкор ЛТД» у строк зобов'язань з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, позивачем, на підставі п.п. 3.2.2.10.1, 3.2.2.10.4 договору банківського обслуговування б/н від 29.05.2013 р. нарахована пеня за період з 04.08.2014р. по 18.02.2015 р., в розмірі 17695,89 грн., у т.ч.: 10624,94 грн. пені нарахованої на заборгованість по тілу кредиту, 7070,95 грн. пені нарахованої на заборгованість по відсоткам.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом приймається до уваги, що позивачем до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості за Договором б/н від 29.05.2013 р., станом на 18.02.2015 р., здійснений у відповідності до умов договору, в якому відображено, зокрема, на яке порушене зобов'язання нараховано пеню, термін нарахування, сума, на яку здійснено нарахування та ставка пені. Контррозрахунок відповідача в матеріалах справи відсутній.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовної вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати тілу кредиту та відсотків за користування кредитом, у розмірі 17695,89 грн.

Із зазначеним висновком погодився Вищий господарський суд України в постанові від 20.08.2013 р. у справі № 15/5007/1293/12 по аналогічному спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості. Заперечення відповідача проти позову спростовуються вищевикладеними обставинами.

Таким чином позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 22, 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкор ЛТД» (70002, Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вул. Пушкіна, буд. 2-Б, кв. 14, ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», (адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, буд. 50, ) суму 70366 (сімдесят тисяч триста шістдесят шість) грн. 57 коп. заборгованості за кредитом, суму 58045 (п'ятдесят вісім тисяч сорок п'ять) грн. 98 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, суму 17695 (сімнадцять тисяч шістсот дев'яносто п'ять) грн. 89 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та суму 2922 (дві тисячі дев'ятсот двадцять дві) грн. 17 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст.84 ГПК України 19.06.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко