РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №910/10557/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс-Торг 2011»

До 1) Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

2) Департаменту міського благоустрою та збереження природного

середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської

державної адміністрації)

Про визнання права на розміщення легких збірно-розбірних конструкцій,

визнання відсутнім права на демонтаж, вилучення, переміщення цих

конструкцій, зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні господарської

діяльності

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Біжінар Р.В. - по дов. № б/н від 15.05.2015

від відповідача-1 Куценко О.В. - по дов. № б/н від 29.12.2014

від відповідача-2 Молічева Ю.К. - по дов. № 064-1273 від 16.02.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс-Торг 2011» до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач-1) та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач-2) про

- визнання за позивачем право на розміщення легких збірно-розбірних конструкцій у кількості 80 штук, загальною площею 420 кв. м., в підземному пішохідному переході за адресою: м. Київ, пл. Л.Толстого, на підставі інвестиційного договору № 049-13/і/117 укладеного 19.06.2012;

- визнанням відсутнім у відповідача-1 та відповідача-2 права вчиняти будь-які дії стосовно демонтажу, вилучення або у іншій спосіб переміщення легких збірно-розбірних конструкцій встановлених позивачем у кількості 80 штук, загальною площею 420 кв. м., в підземному пішохідному переході за адресою: м. Київ, пл. Л.Толстого, на підставі Інвестиційного договору № 049-13/і/117 укладеного 19.06.2012;

- зобов'язання відповідача-1 та відповідача-2 не чинити перешкоди у здійсненні господарської (підприємницької) діяльності шляхом використання легких збірно-розбірних конструкцій встановлених позивачем у кількості 80 штук, загальною площею 420 кв. м., в підземному пішохідному переході за адресою: м. Київ, пл. Л.Толстого, на підставі Інвестиційного договору № 049-13/і/117 укладеного 19.06.2012.

Позивачем одночасно з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу, вилучення, переміщення належних позивачу легких збірно-розбірних конструкцій у кількості 80 штук, загальною площею 420 кв. м., які знаходяться в підземному пішохідному переході за адресою: м. Київ, площа Л.Толстого та встановлені на підставі інвестиційного договору № 049-13/і/117 укладеного 09.06.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 порушено провадження у справі № 910/10557/15 та призначено справу до розгляду на 19.05.2015.

Відповідач-1 у поданому в судовому засіданні 19.05.2015 відзиві проти позову заперечує повністю.

Позивачем в судовому засіданні 19.05.2015 було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 19.05.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 26.05.2015.

Відповідач-2 у поданому 26.05.2015 до відділу діловодства суду відзиві проти позову заперечує повністю.

Позивачем в судовому засіданні 26.05.2015 підтримано заяву про забезпечення позову, яка була подана з позовною заявою.

Відповідачі в судовому засіданні 26.05.2015 проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечували.

Розглянувши в судовому засіданні 26.05.2015 заяву позивача про забезпечення позову суд відзначає наступне

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 Господарського процесуального кодексу України визначено заходи забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Відповідно до ч. 3 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з ч. 3 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Заявником не наведено та не надано достатньо обґрунтованих даних про існування обставин, що призведуть до неможливості чи утруднення виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 26.05.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 02.06.2015.

В судовому засіданні 02.06.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.06.2012 між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (організатор конкурсу), Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» (балансоутримувач-1), Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» (балансоутримувач-2), Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» комунальної корпорації «Київавтодор» (балансоутримувач-3) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс-Торг 2011» (інвестор) було укладено інвестиційний договір № 049-13/і117 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору інвестор зобов'язався здійснити заходи з облаштування об'єкту інвестування, визначені у п. 1.2. даного договору, та отримав право встановити і протягом дії цього договору користуватися легкими збірно-розбірними конструкціями, встановленими у відповідному пішохідному підземному переході відповідно до вимог чинного законодавства України, для своїх комерційних цілей, в тому числі вільно розпоряджатися такими конструкціями та надавати їх в користування третім особам на свій власний розсуд.

З додатків № 1-3 до договору вбачається, що об'єктом інвестування є пішохідні підземні переходи у Шевченківському та Дніпровському районах міста Києва, загальною площею 25 645,90 кв. м.

Спір виник внаслідок того, що позивач приступив до виконання своїх зобов'язань за інвестиційним договором, інвестуючи в облаштування 47 підземних пішохідних переходів та відповідно до положень п. 5.2.1, 5.2.2. договору встановив легкі збірно-розбірні конструкції, зокрема в підземному пішохідному переході за адресою: м. Київ, пл. Л.Толстого у кількості 80 штук, загальною площею 420 кв. м. Однак, 15.04.2015 представниками відповідачів позивачу винесено приписи про демонтаж цих конструкцій протягом трьох днів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.1.3. договору інвестор зобов'язаний здійснити заходи з облаштування об'єкту інвестування, визначені у п. 1.2. договору та фінансувати усі пов'язані з цим витрати відповідно до цього договору та умов інвестиційного конкурсу.

При цьому згідно з п. 5.2.1. договору інвестор має право облаштувати об'єкт інвестування легкими збірно-розбірними конструкціями для комерційних цілей відповідно до умов чинного законодавства та цього договору.

Також згідно з п. 5.2.2. договору інвестор має право протягом дії цього договору користуватися встановленими легкими збірно-розбірними конструкціями для комерційних цілей, в тому числі надавати їх в користування, за умов, якщо це не заважає пасажиропотоку в підземному пішохідному переході.

Термін дії даного договору складає 5 років (п. 11.1 договору).

Позивачем в обґрунтування позовних вимог подано винесені 15.04.2015 Головним управлінням контролю за благоустроєм міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приписи №№ 1505732, 1505733, 1505734, 1505735, 1505736, 1505737, 1505738, 1505739, 1505740, 1505276, 1505275, 1505277, 1505278, 1505279, 1505280, 1505281, 1505282, 1505283, 1505284, 1505286, 1505285 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс-Торг 2011» Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради № 1051/1051 від 25.12.2008, у Шевченківському районі м. Києва, пл. Майдан Незалежності (підземний перехід).

Проте, надані позивачем приписи не стосуються об'єктів, що є предметом спору у даній справі.

Разом з цим, відповідачем-1 подано наступні складені 10.02.2015 провідним інспектором КП «Київблагоустрій» приписи: №№ 1501794, 1501796, 1501797, 1501798, 1501799, 1501800, 1502018, 1502019, 1502020, 1502021, 1502022, 1502023, 1502024, 1502025, 1502026, 1502027, 1502028, 1502029, 1502030, 1502221, 1502222, 1502223, 1502224, 1502225, 1502226, 1502227, 1502228, 1501719, 1501720, 1502151, 1502152, 1502153, 1502154, 1502155, 1502156, 1502157, 1502158, 1502159, 1502160 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс-Торг 2011» п. 15.3.5, 20.1.1. Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради № 1051/1051 від 25.12.2008, у Шевченківському районі м. Києва, пл. Льва Толстого (підземний перехід) та в яких запропоновано надати дозвільні документи розміщення тимчасових споруд. В разі їх відсутності демонтувати тимчасові споруди власними силами, відновити благоустрій. В разі невиконання припису будуть вжиті заходи відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Стаття 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що Правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.

Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

Так, рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051 затверджені Правила благоустрою міста Києва (далі - Правила), які визначають правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста і спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Відповідно до п. 13.2.4. Правил всі малі архітектурні форми та тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності розміщуються з дотриманням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою, комплексної схеми тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, рішень Київської міської ради, розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно з п. 13.3.1. Правил у разі виявлення самовільно встановлених малих архітектурних форм, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив'язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вноситься припис його власнику (особі, яка здійснила встановлення) з вимогою усунення порушень шляхом демонтажу об'єкта протягом семи робочих днів, крім тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, відсутніх в матеріалах єдиної цифрової топографічної основи території міста Києва, на демонтаж яких надається один робочий день. Власник (особа, яка здійснила встановлення) проводить демонтаж з обов'язковим відновленням благоустрою території.

Відповідно до п. 19.1.1. Правил контроль за станом благоустрою міста, а також контроль за дотриманням та здійсненням заходів, спрямованих на виконання вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів», цих Правил здійснюється Головним управлінням контролю за благоустроєм міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке виконує функції інспекції з питань благоустрою в м. Києві, та управліннями (відділами) контролю за благоустроєм виконавчих органів районних у м. Києві рад (районних у м. Києві державних адміністрацій), а також Головним управлінням МВС України в м. Києві, іншими структурними підрозділами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в межах наданих повноважень, комунальними підприємствами, установами та організаціями, які несуть відповідальність за належне утримання об'єктів благоустрою.

Згідно з п. 19.2.1. Правил уповноважені працівники Головного управління контролю за благоустроєм мають право залучати спеціалістів структурних підрозділів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), комунальних підприємств, установ та організацій, об'єднань громадян (за погодженням з їхніми керівниками) для розгляду питань у сфері благоустрою території міста, вносити приписи з вимогою усунення порушень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» і цих Правил, складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 20.2.1. Правил якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов'язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов'язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об'єктів благоустрою.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Доказів того, що відповідачами винесені приписи саме про демонтаж збірно-розбірних конструкцій у Шевченківському районі м. Києва, пл. Льва Толстого (підземний перехід) у кількості 80 штук не подано, а отже не підтверджуються твердження позивача, що відповідачами позивачу винесено приписи про демонтаж цих конструкцій протягом трьох днів.

Позивачем не доведено порушення чи оспоювання відповідачами прав позивача щодо розміщення збірно-розбірних конструкцій в підземному пішохідному переході за адресою: м. Київ, пл. Л.Толстого у кількості 80 штук.

Крім цього, позивачем не подано доказів в підтвердження того, що приписи визнано протиправними або скасовані в судовому порядку.

Також позивачем належними засобами доказування не доведено наявність чинення відповідачами перешкод позивачу у користуванні збірно-розбірними конструкціями в підземному пішохідному переході за адресою: м. Київ, пл. Л.Толстого у кількості 80 штук.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс-Торг 2011» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 09.06.2015.

СуддяВ.В. Сівакова