ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 922/210/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача Мех Д.В. за довіреністю №08-11/4851/2-14 від 29.12.2014 р.

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 08.01.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх. №2039 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 12.03.15 р. у справі № 922/210/15

за позовом Харківської міської ради

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про повернення майна та відшкодування доходів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.03.15 р. по справі № 922/210/15 (суддя Буракова А.М.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить частково скасувати рішення господарського суду Харківської області від 12.03.15 р. по справі № 922/210/15 щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, в розмірі 297840,09 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Харківської міської ради, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради дохід, одержаний від безпідставно набутого майна, в розмірі 297840,09 грн.

В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про те, що відповідач використовував земельну ділянку по АДРЕСА_1 без достатніх правових підстав, оскільки речові права на вказану земельну ділянку за останнім у встановленому законом порядку не реєструвались, в звязку з чим позивач вважає, що висновки місцевого господарського суду в оскаржуваному рішенні не відповідають положенням ст.ст. 30, 120 ЗК України, ст. 1212 ЦК України. Також, позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що здійснений ним розрахунок про отриманий дохід відповідачем внаслідок користування земельною ділянкою оснований на припущеннях та є недоведеним, посилаючись при цьому на те, що орендна плата була розрахована на підставі даних нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2007 та 01.01.2013, яка у свою чергу була затверджена рішенням харківської міської ради від 25.12.2007 № 335/07 та від 03.07.2013 № 1209/13. Також, позивач посилається на затверджене рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 № 1188/13 Положення про департамент самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради, яким зокрема визначено право Департаменту обстежувати будь-які земельні ділянки та складати акти обстеження стану земельних ділянок.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких з наведеними позивачем доводами не погоджується, зазначає про відсутність правових підстав для зобов'язання ФОП ОСОБА_3 повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради - земельну ділянку площею 0,3440 га, по АДРЕСА_1 згідно положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України. При цьому, відповідач вказує на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є безпідставно набутим майном, враховуючи, що на ній знаходяться будівлі, які належать ФОП ОСОБА_3 на праві власності, а повернення земельної ділянки призведе до порушення права ФОП ОСОБА_3, як власника. Також відповідач вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення грошових коштів в розмірі 297 840,09 грн., посилаючись на відсутність жодних зобовязань, які виникають внаслідок безпідставно набутого майна. Як зазначає відповідач, ФОП ОСОБА_3 є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1 виданого 31.05.2012 Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова та здійснює господарську діяльність за адресою АДРЕСА_1, а тому відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України звільнена від сплати податку на майно.

13.05.2015 позивач надав додаткові письмові пояснення по справі, в яких вважає позовні вимоги обґрунтованими та підтвердженими наявними у справі доказами, які підтверджують факт вибуття із володіння та користування міської ради земельної ділянки і одночасно факт її набуття відповідачем; факт набуття майна відповідачем саме за рахунок власності територіальної громади; відсутність достатньої правової підстави для набуття земельної ділянки відповідачем; розмір отриманого відповідачем доходу.

В судовому засіданні 13.05.2015 оголошено перерву до 03.06.2015.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноважених представників позивача та відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, рішенням 10 сесії 6 скликання Харківської міської ради №430/11 від 28.09.2011 р. Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд (п.32 Додатку 2 до Рішення), ФОП ОСОБА_3 надано в оренду строком до 01.09.2016 р. земельну ділянку загальною площею 0.3440 га по вул. Морозова. 13 у Комінтернівському районі м. Харкова за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики та іншого призначення в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний №435/08 від 14.03.2008 р. (кадастровий номер НОМЕР_2) для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. Цим же рішенням ФОГІ ОСОБА_3 зобов'язано розробити та узгодити у встановленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості).

Як встановлено судом, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 є власником нежитлових будівель літ. Д-1 площею 38,4 кв. м. та літ. Г-1 площею 1128,9 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.2009р. №2462.

Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,3440 га по АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. Д-1 (адміністративна будівля) та літ. Г-1 (виробнича та складська будівля), про що свідчить акт обстеження земельної ділянки Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради від 20.08.2014 р.

Позивач здійснив розрахунок доходу, одержаного відповідачем та зазначає, що розмір доходу від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача, розрахований міською радою в сумі 297 840,09 грн., та підтверджується наступним.

Відповідно до листа Основ'янської ОДПІ м. Харкова від 15.09.2014 № 5804/9/20-38-15-03-16 відповідач не є платником плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Таким чином, на думку позивача, не здійснення ФО- ОСОБА_3 плати за землю у законодавчо встановленому розмірі (по звичайним цінам) за використання земельної ділянки призвело до фактичного безоплатного отримання ФО-П ОСОБА_3 послуг з користування земельною ділянкою та, як наслідок - одержання доходів в результаті використання цієї земельної ділянки, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Позивач наполягає на безпідставному користуванні відповідачем спірною земельною ділянкою, у зв'язку з чим звернувся з відповідним позовом та просив суд зобов'язати відповідача повернути відповідну ділянку та стягнути з відповідача суму несплаченої плати за користування земельною ділянкою, як отриманий останнім дохід від використання безпідставно набутого майна.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що на спірній земельній ділянці відповідачу на праві приватної власності належать нежитлових будівель літ. Д-1 площею 38,4 кв. м. та літ. Г-1 площею 1128,9 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.2009р. №2462. Таким чином, суд вважав, що будь-яке переміщення вказаної нерухомості є неможливим без її знецінення (знищення) та зміни її призначення, а зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі позивачу є порушенням права власності відповідача, гарантованого статтею 41 Конституції України. З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог в цій частині. Окрім того, за висновками суду, враховуючи фактичний та юридичний зв'язок земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, посилання на безпідставність використання такої земельної ділянки в розумінні ст.ст. 1212-1215 ЦК України є неможливим.

Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих від використання безпідставно набутого майна в розмірі 297 840,09 грн., в звязку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Повторно переглядаючи справу, здійснивши оцінку обставинам справи та правомірності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права до даних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

Встановлені судом обставини справи свідчать, що ФОП ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 17 серпня 2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Десятніченко І.В., на праві приватної власності, належать нежитлові будівлі: літ.«Д-1» площею 38,4 кв.м та літ.«Г-1» площею 1128,9 кв.м, про що 02.09.2009 р. було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23743482.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна позиція відображена і в п. 3.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» та ст. 377 Цивільного кодексу України.

Таким чином, отримавши у приватну власність нежитлові будівлі: літ.«Д-1» площею 38,4 кв.м та літ.«Г-1» площею 1128,9 кв.м, розташовані по АДРЕСА_1, ФОП ОСОБА_3 одночасно отримала право користування земельною ділянкою площею 0,3440 га, на якій зведені ці нежитлові будівлі в обсязі, необхідному для належного доступу до них та їх утриманні.

Подальша реєстрація земельної ділянки передбачена ст. 202 Земельного кодексу України. Право на земельну ділянку здійснюється згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі», невід'ємною частиною договору оренди землі є: план схема земельної ділянки; кадастровий план з відображенням обмежень; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі земельної ділянки; проект відведення земельної ділянки.

За ст. 123 Земельного кодексу України надання земельної ділянки державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймаються на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

На підставі рішення 10 сесії 6 скликання Харківської міської ради №430/11 від 28.09.2011 р. «Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» (п.32 Додатку 2 до Рішення), ФОП ОСОБА_3 надано в оренду строком до 01.09.2016 р. земельну ділянку загальною площею 0,3440 га по АДРЕСА_1 за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики та іншого призначення в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний №435/08 від 14.03.2008 р. (кадастровий номер НОМЕР_2) для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. Цим же рішенням ФОП ОСОБА_3 зобов'язано розробити та узгодити у встановленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості).

На підставі даного рішення ФОП ОСОБА_3 замовила у ТОВ «Барвінок ЗЕМ» розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі по АДРЕСА_1.

Розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 було закінчено лише в 2013 р., у зв'язку з чим 18.11.2013 р. за №2906/7 було отримано витяг №264/13мг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, відповідно якого функціональне використання було визначено як «землі комерційного використання», коли земельна ділянка відноситься до земель промисловості, та не відповідало ні проекту землеустрою, ні рішенню 10 сесії 6 скликання Харківської міської ради №430/11 від 28.09.2011р.

Як зазначає відповідач, не зважаючи на суттєві розбіжності між розробленим ТОВ «Барвінок ЗЕМ» проектом, наданим 18.11.2013 р. за №2906/7 витягом №264/1 Змг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки та ухваленим рішенням 10 сесії 6 скликання Харківської міської ради №430/11 від 28.09.2011 р., та в порушення Порядку оформлення договорів оренди землі у місті Харкові визначений рішенням 21 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про затвердження Порядку оформлення договорів оренди землі у місті Харкові» від 19.12.2012 р. № 960/12, Харківська міська рада протокол розбіжностей до проекту договору не склала та з відповідною відміткою на примірнику проекту договору оренди землі разом із справою документації із землеустрою до управління земельних відносин не повернула. Примірників договору оренди землі виготовлено не було та повідомлень про необхідність з'явитися до управління земельних відносин для погодження істотних умов договору оренди землі на адресу нашого підприємства не надходило, цим був порушений п. 8 Порядку. Всі ці обставини і стали підставою звернення до Харківської міської ради з заявою від 25.03.2014 р., з метою обстеження земельної ділянки та усунення розбіжностей.

Виходячи з наведених обставин, відповідач зазначає, що договір оренди спірної земельної ділянки як на землі комерційного використання не був укладений у зв'язку з тим, що такий договір порушував не тільки права ФОП ОСОБА_3, а й і вимоги Закону в частині предмету договору (надати в користування земельну ділянку із земель промисловості у якості земельної ділянки комерційного використання за значно завищеною ціною).

Рішенням 35 сесії 6 скликання Харківської міської ради №1673/14 від 29.10.2014 р. Про надання дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд (п. 15 Додатку до Рішення) ФОП ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд, а саме на земельну ділянку територіальної громади м. Харкова загальною площею, орієнтовно. 0,3440 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ.Г-1 (виробничого призначення) та літ.Д-1 (будівля побутового призначення) по АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення відповідачем було укладено з ФОП ОСОБА_7 12.11.2014 р. договір №3-013/14 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі по АДРЕСА_1.

Таким чином, ФОП ОСОБА_3 доведено вжиття заходів щодо укладення договору користування земельною ділянкою під належним їй нерухомим майном.

До того ж, законом не передбачені жодні строки, в межах яких необхідно переоформити право на земельну ділянку. Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі №1-17/2005, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством.

Згідно чинного земельного законодавства використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою (в даному випадку - договору оренди земельної ділянки).

Так, у відповідача виникло право власності на нерухомість на підставі цивільно-правових угод. Втім, право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю належним чином відповідачем не оформлено, але недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права відповідача, як власника нерухомості на користування нерухомістю та, як наслідок - земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.

Зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі позивачу є порушенням права власності відповідача, гарантованого статтею 41 Конституції України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлею з посиланням на її самовільне зайняття (Лист Вищого господарського суду від 01.01.2010 "Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами").

Відповідно ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Земельна ділянка загальною площею 0,3440 га по АДРЕСА_1 не є безпідставно набутим майном враховуючи, що на ній знаходяться будівлі, які належать ФОП ОСОБА_3 на праві власності. Отже, повернення земельної ділянки призведе до порушення права ФОП ОСОБА_3 як власника, тоді як у відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог про зобов'язання ФОП ОСОБА_3 повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради - земельну ділянку площею 0,3440 га, по АДРЕСА_1 згідно положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Статтею 1214 Цивільного кодексу України передбачено визначення реального розміру неодержаного прибутку.

Справляння орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється відповідно до положень розділу ХШ Податкового кодексу України.

Відповідно п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 44 Податкового кодексу України, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно пункту 288.1 статті 288 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Проте, договори оренди відповідач на спірну земельну ділянку не укладав, майно за актами приймання-передачі не отримував.

Таким чином, розрахунок позивача про отримані доходи відповідачем є необґрунтованим та недоведеним.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 Податкового Кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину), податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, їх частини, з урахуванням прибудинкової території, сплачуються на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Також, відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Згідно ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1 статті 287 Податкового кодексу України ).

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або за рішенням суду (ст. 116 Земельного кодексу України ).

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(ст. 126 Земельного кодексу України).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки ( п.288.1 ст. 288 Податкового кодексу України).

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.6 ст.287 Податкового кодексу України ).

Для визначення розміру податку та орендної плати відповідно до п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (стаття 23 Закону України «Про оцінку земель»).

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності (п. 286.5 ст.286 Податкового кодексу України).

Після отримання інформації про перехід права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення - рішення (п. 287.5 ст.287 Податкового кодексу України).

Платники плати за землю (крім фізичних осіб), згідно з пунктом 286.2 ст.286 Податкового кодексу України, самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячної декларації При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нормативної грошової оцінки землі.

Враховуючи зазначене, якщо суб'єкт господарювання або фізична особа придбала житловий будинок, будівлю або споруду на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування, успадкування та на інших умовах цивільно-правових угод, то до неї переходить право користування на цю земельну ділянку і відповідно, податок за земельну ділянку сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно ( ст.287 Податкового кодексу України).

Разом з цим, слід зазначити, що ФОП ОСОБА_3 є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку Серії НОМЕР_1 виданим 31 травня 2012 р. Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова та здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1, а тому відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України звільнена від сплати податку на майно (в частині земельного податку).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих від використання безпідставно набутого майна в розмірі 297 840,09 грн. також не підлягають задоволенню.

Таким чином, факти, викладені в апеляційній скарзі позивача і його посилання на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді справи, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, а тому рішення господарського суду Харківської області від 12.03.15 р. у справі № 922/210/15 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи заявника, з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись статтями статями 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.03.15 р. у справі № 922/210/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови підписано 08 червня 2013 року.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.