КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/265/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 10.06.2015 року

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Блакитна хвиля» на рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2015 року

у справі № 910/265/15-г (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва

до 1) Київської міської ради,

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Блакитна хвиля»

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання

недійсним договору та визнання відсутності прав

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.02.2015 року по справі № 910/265/15-г позов Заступника прокурора міста Києва до Київської міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю «Блакитна хвиля» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та визнання відсутності прав - задоволено. Визнано незаконним рішення Київської міської ради від 12.07.2007 року № 1111/1772 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Блакитна хвиля» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та об'єктами громадського обслуговування, торгівлі, підземними та наземними паркінгами на вул. Кадетський Гай у Солом'янському районі м. Києва». Зазначене рішення Київської міської ради від 12.07.2007 року № 1111/1772 скасоване. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 8,43 га на вул. Кадетський Гай у Солом'янському районі м. Києва ( кадастровий номер 722400017), що укладений між Київською міською радою та ТОВ «Блакитна хвиля», що зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 05.03.2008 року за № 72-6-00493. Крім того, рішенням суду визнано відсутнім у ТОВ «Блакитна хвиля» права користування земельною ділянкою площею 8,43 га на вул. Кадетський Гай у Солом'янському районі м. Києва (кадастровий номер 722400017) вартістю 15 410 427,27 грн. Також, стягнуто з ТОВ «Блакитна хвиля» в доход державного бюджету України 4872,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 26.02.2015 року, ТОВ «Блакитна хвиля» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2015 року по справі № 910/265/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У письмових поясненнях ТОВ «Блакитна хвиля» підтримало подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів зазначених у скарзі та доповненні до неї. Скаржник, вважає рішення суду незаконним та не обґрунтованим, та просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати. Прийняти нове рішення суду яким відмовити заступнику прокурора міста Києва у задоволенні позову. При цьому, скаржник зазначив, що при винесенні рішення судом першої інстанції, місцевий господарський суд порушив норми процесуального права та не розглянув зроблену ТОВ «Блакитна хвиля» заяву про застосування строків позовної давності.

У судових засіданнях 13.05.2015 року, 25.05.2015 року та 10.06.2015 року представники ТОВ «Блакитна хвиля» надали суду свої пояснення по справі в яких, підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, доповненнях до неї та письмових поясненнях та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2015 року по справі № 910/265/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити заступнику прокурора міста Києва в задоволенні позовних вимог.

Прокурор у судових засіданнях 13.05.2015 року, 25.05.2015 року та 10.06.2015 року також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що грутнується на нормах закону. Прокурор просив апеляційний господарський суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому, прокурор зазначив, що строк позовної давності прокуратура міста Києва не пропустила оскільки у даній справі прокурор є безпосередньо позивачем.

Представники Київської міської ради у судові засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце розгляду справи відповідач-1 був повідомлений належним чином про що, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки Київська міська рада суд не повідомила.

Враховуючи викладене, заслухавши думку прокурора та представника відповідача-2, що з'явилися у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки Київська міська рада про дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, участь представників відповідача-1 що не з'явились, у судовому засіданні 10.06.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування додаткових доказів та про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України за клопотанням сторін продовжував строк розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши наявні в справі матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх позовних вимог, прокурор посилається на те, що рішенням Київської міської ради від 12.07.2007 року № 1111/1772 «Про передачу ТОВ «Блакитна хвиля» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та об'єктами громадського обслуговування, торгівлі, підземними та наземними паркінгами на вул. Кадетський Гай у Солом'янському районі м. Києва, затверджено проект землеустрою та передано ТОВ « Блакитна хвиля» у довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 8,43 га за адресою та з цільовим призначенням, вказаними у рішенні.

На виконання вказаного рішення між Київською міською радою та ТОВ «Блакитна хвиля» був укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) 05.03.2008 року за № 72-6-00493.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 141 Земельного кодексу України добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою. ( ч. 3 ст. 142 Земельного кодексу України).

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідно до земельно-кадастрової інформації на земельну ділянку за формою № 6-зем (міститься у кадастровій справі щодо передачі спірної земельної ділянки) земельна ділянка по вул. Кадетський Гай у Солом'янському районі м. Києва до її передачі товариству, перебувала у користуванні Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий комбінат «Пуща- Водиця».

Згідно з листом ДП «Науково-дослідний виробничий комбінат «Пуща- Водиця» від 11.07.2007 року № 527 підприємство просить припинити йому право постійного користування земельною ділянкою площею 8,43 га за вказаною адресою з наступною передачею ТОВ «Блакитна хвиля».

Відповідно до п. 3.1 статуту ДП «Науково-дослідний виробничий комбінат «Пуща-Водиця» є державним унітарним комерційним підприємством.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Частиною 5 ст. 75 Господарського кодексу України передбачено, що державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом.

Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами.

Пунктом 6.5 статуту передбачено, що підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати, віддавати в заставу майнові об'єкти, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць і підрозділів підприємство має право лише за попередньою згодою органу управління майном на конкурентних засадах.

Відповідно до п. 1.1 вказаного статуту підприємство діє на основі державної власності і підпорядковане Міністерству аграрної політики України (орган управління майном).

Відповідно до положень Земельного кодексу України державним підприємствам земельні ділянки надаються не у власність, а в постійне користування. Державне підприємство відповідно до наведених вище норм не може бути власником майна, оскільки загальнодержавну власність складають земля і майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, на праві господарського відання.

Таким чином, земельна ділянка по вул. Кадетський Гай у Солом'янському районі м. Києва знаходиться на праві господарського відання, тобто будь-які дії, пов'язанні з вилученням земельної ділянки повинні бути узгоджені з уповноваженим органом, а саме з Міністерством аграрної політики України.

Згідно ст. 141 Господарського кодексу України управління об'єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб'єкти.

Таким чином, погодження на припинення права постійного користування ДП «Науково-дослідний виробничий комбінат «Пуща-Водиця» земельною ділянкою по вул. Кадетський Гай у Солом'янському районі м. Києва повинно надаватись саме Міністерством аграрної політики України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції таке погодження Міністерства аграрної політики України було надане ДП «Науково-дослідний виробничий комбінат «Пуща-Водиця» про що свідчить лист № 37-11-4-13/8208 від 30.05.2007 року наданий скаржником суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду приймає вказаний лист як належний доказ, оскільки, як зазначив представник скаржника він був отриманий у Міністерстві аграрної політики України на адвокатський запит після прийняття оскаржуваного рішення лише 25.05.2015 року і у відповідача-2 не було можливості надати цей доказ до суду першої інстанції з об'єктивних причин.

Таким чином доводи прокурора про те, що Міністерством аграрної політики України не було погоджено припинення права користування спірною земельною ділянкою є помилковими та необґрунтованими.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що Київською міською радою було прийняте рішення про припинення права користування ДП «Науково - дослідний виробничий комбінат «Пуща- Водиця». На час прийняття Київською міською радою оспорюваного рішення спірна земельна ділянка знаходилась у постійному користуванні ДП «Науково - дослідний виробничий комбінат «Пуща-Водиця».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що без попереднього вилучення земельної ділянки у ДП «Науково - дослідний виробничий комбінат «Пуща- Водиця», Київська міська рада не мала права надавати її у користування ТОВ «Блакитна хвиля».

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому ст.ст. 118, 123 Земельного кодексу України.

Згідно ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки погоджуються із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи, подається до відповідної державної адміністрації або селищної, міської ради, які розглядають його в місячний строк і в межах своїх повноважень, визначених Земельним кодексом України, приймають рішення про надання земельних ділянок.

Висновком Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 06.06.2007 року № 19-5375 визначено містобудівні обмеження та умови землекористування, зокрема: отримати згоду Солом'янської РДА та позитивний висновок ДП «Інститут Генерального плану м. Києва», містобудівне обґрунтування внесення змін до містобудівної документації погодити з ДП «Інститут Генерального плану м. Києва». При невиконанні зазначених умов, чинність висновку втрачає свою дію.

Таким чином, оскільки вимоги висновку Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища не були виконані, він втратив свою дію.

Також, обов'язковою умовою надання висновку Київської міської санітарної епідемічної станції від 05.07.2007 року №1090 було отримання позитивного висновку ВАТ «Київпроект» ДП «Інститут генерального плану м. Києва».

Крім того, п.п. 17.1.5 та 17.2 висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в м. Києві № 05/294, наданого листом від 07.06.2007 року № 05-08/3897 вимагалось з метою врахування громадських інтересів при розробці проектної документації, оголосити заяву про екологічні наслідки діяльності в засобах масової інформації (копію публікації надати в комплекті з проектними матеріалами). Також, в зв'язку з тим, що розміщення об'єкту за вказаною адресою може викликати негативну реакцію населення, на стадії проектування будівництва замовнику необхідно надати публікацію в засобах масової інформації про зазначене будівництво.

Статтею 5 Закону України «Про основи містобудування» та статтею 2 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія витягу з газети Київської міської ради «Хрещатик» № 26(459) від 14.03.2008 року з якої вбачається, що ТОВ «Блакитна хвиля» здійснено оприлюднення рішення Київської міської ради від 12.07.2007 № 1111/1772, що є належним доказом щодо доведення до відома нормативно-правового акту індивідуальної дії невизначеному колу осіб, що проживають на території адміністративно-територіальної одиниці м. Київ. До цього кола осіб відноситься у тому числі прокуратура міста Києва.

Крім того, прокурор зазначає, що в порушення вимог ст. 123 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки не погоджено належним чином з природоохоронним, санітарно-епідеміологічним органами та органом архітектури. Також, з графічних матеріалів наявних в кадастровій справі щодо відведення спірної земельної ділянки вбачається, що на спірній земельній ділянці знаходиться водний об'єкт. Загальна площа земельної ділянки в межах прибережних захисних смуг складає 0,52 га, без врахування площі водного об'єкту.

Згідно ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до п. г ч. 2 ст. 61 Земельного кодексу України, а також згідно додатку 13 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 р. № 173 у прибережних захисних смугах забороняється будівництво будь - яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку.

Частиною 3 статті 61 Земельного кодексу України передбачено, що об'єкти, які знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Об'єкти, які не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах, крім іншого, забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів (п. 5 ч. 2 ст. 89 Водного кодексу України).

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, Київською міською радою у порушення вимог ст.ст. 59, 61 Земельного кодексу України, ст. 89 Водного кодексу України надано водний об'єкт та земельну ділянку в межах прибережних захисних смуг для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та об'єктами громадського обслуговування, торгівлі, підземними та наземними паркінгами, тобто для інших цілей, ніж визначені водним та земельним законодавством.

При цьому, ні рішенням Київради, ні договором оренди, не передбачено жодних обмежень та умов використання ТОВ «Блакитна хвиля» земельної ділянки водного фонду.

Відповідно до земельно-кадастрової інформації за формою № 6-зсм спірну земельну ділянку площею 4,32 га надано за рахунок земель сільськогосподарського призначення, у тому числі рілля складає 2,14 га.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно п. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб.

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції що при прийнятті спірного рішення Київська міська рада в порушення ст.ст. 20, 149 Земельного кодексу України незаконно змінила цільове призначення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення (в тому числі ріллі) на землі житлової та громадської забудови.

Статтею 21 Земельного кодексу України передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Таким чином, рішенням Київської міської ради від 12.07.2007 року № 1111/1772 передано ТОВ «Блакитна хвиля» земельну ділянку сільськогосподарського призначення для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та об'єктами громадського обслуговування, торгівлі, підземними та наземними паркінгами по вул. Кадетський Гай у Солом'янському районі м. Києва, тобто для цілей не пов'язаних з веденням підсобного сільського господарства.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується, що вказане рішення Київської міської ради прийнято з порушенням вказаних вище вимог земельного та водного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги про його скасування є обґрунтованими.

Положеннями ст. 19 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законами України, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) на момент вчинення правочину вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У зв'язку з тим, що договір оренди земельної ділянки укладений між Київською міською радою та ТОВ «Блакитна хвиля» на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке прийняте з порушенням норм чинного законодавства України, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди є обгрунтованими.

Однак, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог заступника прокурора міста Києва, місцевий господарський суд залишив поза увагою та не розглянув заяву ТОВ «Блакитна хвиля» про застосування строків позовної давності у даній справі, чим порушив норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції ТОВ «Блакитна хвиля» у відзиві на позовну заяву заявляло про застосування до позовних вимог строку позовної давності, передбаченої ст. ст. 256, 257 ЦК України (а.с.92-97).

Згідно з п. 4 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14, ч. 46, ч. 1, ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до п. 1.2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних правовідносин», за змістом статей 13,14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст. ст. 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

З огляду на вищенаведене, оспорюване рішення Київської міської ради від 12.07.2007 року № 1111/1772 «Про передачу ТОВ «Блакитна хвиля» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та об'єктами громадського обслуговування, торгівлі, підземними та наземними паркінгами на вул. Кадетський Гай у Солом'янському районі м. Києва» не є правовим актом органу місцевого самоврядування у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, а є виключно індивідуальними актами, якими реалізоване волевиявлення територіальної громади міста Києва як учасника цивільно-правових відносин.

Незважаючи на характер правопорушення, у ч. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України йдеться про порушення права у сфері публічно-правових відносин.

Вказана правова позиція викладена у постанові судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15.10.2013 року.

Статтею 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. ч. 1,2,4 ст. 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону встановлені ч. 1 ст. 261 ЦК України про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 27.05.2014 року у справі №3-23гс14, від 02.09.2014 року у справі №3-82гс14, від 23.12.2014 року у справі №3-194гс14.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення Київської міської ради прийняте в 2007 році та опубліковано у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 26(459) від 14.03.2008 року, а з позовом про скасування вказаного рішення ради заступник прокурора міста Києва звернувся у січні 2015 року тобто з пропуском передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Як зазначалося вище та встановлено судом апеляційної інстанції оскаржуване прокуратурою рішення Київської міської ради було надруковано у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 26(459) від 14.03.2008 року, що є належним доказом щодо доведення до відома нормативно-правового акту індивідуальної дії невизначеному колу осіб, що проживають на території адміністративно-територіальної одиниці м. Київ. До цього кола осіб відноситься у тому числі прокуратура міста Києва.

Тобто, прокуратурі міста Києва в березні 2008 року було відомо про прийняте Київською міською радою вказаного рішення. Більш того, судова колегія звертає увагу на те, що Київською міською радою надсилаються прокуратурі міста Києва усі рішення Ради щодо відчуження та передачі у користування земельних ділянок для відома та контролю.

Колегія суддів вважає, що у прокуратури міста Києва було достатньо часу звернутися до суду з позовом в межах трирічного строку позовної давності з моменту прийняття оскаржуваного рішення та оприлюднення спірного рішення у засобах масової інформації, однак, з незрозумілих причин у встановлений законом строк прокуратура до суду, у встановленому господарським процесуальним кодексом України порядку не звернулася, а поважних причин пропуску строку позовної давності не зазначила. Крім того, з відповідними письмовими заявами про поновлення пропущеного строку звернення ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції прокурор не звертався.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Цивільний кодекс України в якому статтею 257 передбачений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки прийнятий єдиним законодавчим органом України - Верховною Радою України та підписаний Президентом України 16 січня 2003 року за № 435-IV. Цивільний кодекс України набрав законної сили і господарський суд першої, апеляційної та касаційної інстанції позбавлений можливості змінювати на вимогу сторони по справі його положення, зокрема ті, що зазначені в ст. 257 ЦК України щодо застосування строку позовної давності.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним рішення Київської міської ради від 12.07.2007 року № 1111/1772 «Про передачу ТОВ «Блакитна хвиля» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та об'єктами громадського обслуговування, торгівлі, підземними та наземними паркінгами на вул. Кадетський Гай у Солом'янському районі м. Києва» задоволенню не підлягають в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Оскільки позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, є похідним від позовних вимог про оскарження рішення Київської міської ради, в задоволенні яких судом відмовлено за пропуском строку позовної давності, колегія суддів також відмовляє в їх задоволенні.

У відповідності до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2015 року, прийняте після не повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з не правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що не відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Блакитна хвиля» на рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2015 року по справі № 910/265/15-г слід задовольнити, оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2015 року по справі № 910/265/15-г скасувати повністю. Прийняти нове рішення суду, яким в позові Заступника прокурора міста Києва до Київської міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю «Блакитна хвиля» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та визнання відсутності прав - відмовити.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, господарський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Блакитна хвиля» на рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2015 року по справі № 910/265/15-г задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2015 року по справі № 910/265/15-г скасувати повністю.

3. Прийняти нове рішення суду, яким в позові Заступника прокурора міста Києва до Київської міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю «Блакитна хвиля» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та визнання відсутності прав по справі № 910/265/15-г - відмовити.

4. Матеріали справи № 910/265/15-г повернути до господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 15.06.2015 року