КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 911/2462/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Іващенко М. М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Пантеєв І. О. (довіреність № б/н від 12.01.2015), Олексіюк М. В. (довіреність № б/н від 05.03.2015), Мінець В. О. (довіреність № б/н від 05.03.2015,

від відповідача: не з'явився,

від третьої особи: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ БРОВАРИ"

на рішення господарського суду Київської області від 15.08.2014

у справі № 911/2462/14 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ БРОВАРИ"

до Броварської міської ради Київської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - відділ Державного агентства земельних ресурсів у місті Бровари Київської області

про визнання недійсним положення додаткової угоди, внесення змін до договору оренди земельної ділянки та зобов'язання вжити заходи

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 15.08.2014 року у справі № 911/2462/14 відмовлено в позові товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ БРОВАРИ" про визнання недійсним положення п. 3 додаткової угоди № 1 від 10.07.2008р. в частині «річна оренда плата становить 10 % від нормативної грошової оцінки», внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006р. (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 10.07.2008р.), привівши його положення у відповідність до чинного законодавства та виклавши друге речення п. 1.1. договору оренди в наступній редакції: «Згідно Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) ця земельна ділянка рахується в категорії земель для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (код 12.08).», п. 2.3. договору оренди у наступній редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на період будівництва становить: 7097894 гривні; Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з дати затвердження Акту Державної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва становить: 14195788 (чотирнадцять мільйонів сто дев'яносто п'ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень.», п. 4.1. договору оренди у наступній редакції: «Річна орендна плата становить 5 % від нормативної грошової оцінки і складає: 354 894,7 (триста п'ятдесят чотири тисячі вісімсот дев'яносто чотири) гривні 70 коп. на період будівництва; 709 789,4 (сімсот дев'ять тисяч сімсот вісімдесять дев'ять) гривень 40 коп. - з дати здачі об'єкта в експлуатацію.», п. 5.1. договору оренди у наступній редакції: «Цільове призначення земельної ділянки - землі транспорту (для будівництва та обслуговування складського комплексу логістичний парк).» та зобов'язання Броварську міську раду Київської області вжити заходів у межах їх повноважень для приведення у відповідність до вимог законодавства категорії цільового використання та функціонального призначення земельної ділянки, що знаходиться у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» за договором оренди від 13.04.2006р., яка знаходиться по Об'їздній дорозі, 62 в м. Бровари відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ БРОВАРИ" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 15.08.2014 року у справі № 911/2462/14 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2014 року у справі № 911/2462/14 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ БРОВАРИ" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 13.10.2014, за участю уповноважених представників сторін.

Ухвалою суду від 13.10.2014 відкладено розгляд апеляційної скарги на 20.10.2015.

Ухвалою суду від 20.10.2015 призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі до завершення проведення експертизи та отримання висновку експерта.

Ухвалою суду від 05.12.2014 поновлено провадження у справі на призначено розгляд на 16.12.2015 для вирішення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

Ухвалою суду від 17.12.2014 зупинено провадження у справі до завершення проведення експертизи та отримання висновку експерта.

Ухвалою суду від 26.05.2015 поновлено провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.05.2015.

Ухвалою суду від 27.05.2015 продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 03.06.2015.

Ухвалою суду від 03.06.2015 відкладено розгляд справи на 10.06.2015.

Позивач у судовому засіданні 10.06.2015 року надав пояснення, якими підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, проте через канцелярія суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У вiдповiдностi до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язаннi добросовiсно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав i охоронюваних законом iнтересiв другої сторони, вживати заходiв до всебiчного, повного та об'єктивного дослiдження всiх обставин справи.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд вiдкладає в межах строкiв, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спiр не може бути вирiшено в даному засiданнi.

Вiдкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не вiдсутнiсть у судовому засiданнi представникiв сторiн, а неможливiсть вирiшення спору у вiдповiдному судовому засiданнi.

Враховуючи викладене, а також своєчасне повiдомлення сторін про проведення судового засiдання, що пiдтверджується повiдомленням про вручення поштового вiдправлення, суд апеляцiйної iнстанцiї вважає, що у відповідача була можливiсть належним чином пiдготуватися до судового засiдання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його iнтереси у судовому засiданнi.

Таким чином, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що у вiдповiдностi зi ст. 75 ГПК України апеляційна скарга підлягає розгляду за наявними в нiй матерiалами та за відсутності представника відповідача.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Броварської міської ради Київської області «Про припинення права користування земельними ділянками, надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на виготовлення технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам та внесення змін до рішень Броварської міської ради» № 955-46-04 від 23.03.2006р. надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Термінал-Бровари» в оренду земельну ділянку площею 9,50 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення - рілля, для будівництва та обслуговування складського комплексу логістичний парк - землі комерційного використання, по Об'їзній дорозі терміном на 5 років, затверджено розрахунок розміру втрат сільськогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських угідь ТОВ «Термінал-Бровари» в розмірі 341069грн.

13.04.2006р. на підставі рішення Броварської міської ради Київської області № 955-46-04 від 23.03.2006р. між Броварською міською радою (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець зобов'язався надати, а орендар - прийняти в строкове платне користування земельну ділянку площею 9,50 га, для будівництва та обслуговування складського комплексу логістичний парк, яка знаходиться по Об'їздній дорозі в м. Бровари. Вказаний договір зареєстровано у Київській регіональній філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі вчинено запис від 13 квітня 2006р. за № 99.

Згідно п.п. 2.1., 2.2., 2.3. договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 9,50 га. На земельній ділянці відсутні об'єкти нерухомого майна. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно довідки Броварського міського відділу земельних ресурсів від 05.04.2006р. за № 455-04-3/3 з урахуванням коефіцієнтів індексації становить: - 1107700грн. на період будівництва; - 5540400грн. з дати затвердження Акту Державної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту.

Пунктом 3 договору передбачено, що договір укладено на 5 років, терміном до 23.03.2011 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору річна орендна плата на період будівництва складає 55385грн. Річна орендна плата з дати затвердження Акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва складає 277020грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування складського комплексу логістичний парк. Цільове призначення земельної ділянки - землі комерційного призначення (п.п. 5.1., 5.2. договору).

На виконання п. 1.1. договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006р. позивач передав, а відповідач прийняв спірну земельну ділянку, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 13.04.2006р., підписаним та скріпленим печатками обох сторін договору.

Рішенням Броварської міської ради Київської області «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Бровари» № 538-29-05 від 29.11.2007р. затверджено ставки орендної плати за земельні ділянки в м. Бровари у вигляді відсоткових показників від грошової оцінки землі, що додаються.

Рішенням Броварської міської ради Київської області «Про припинення права користування земельними ділянками, надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на виготовлення технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам та внесення змін до рішень Броварської міської ради» № 774-38-05 від 26.06.2008р. внесено зміни до договору оренди, зареєстрованого у Київській регіональній філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельним ресурсам» за № 99 від 13.04.2006р., відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Бровари», в п. 3 договору оренди слова «… строком на 5 (п'ять) років…» замінити словами «…строком на 49 (сорок дев'ять) років».

10.07.2008р. на підставі рішення Броварської міської ради Київської області № 538-29-05 від 29.11.2007р. та № 774-38-05 від 26.06.2008р. між Броварською міською радою (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» (Орендар) укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди земельної ділянки від 13 квітня 2006 року № 99, за умовами якої сторони дійшли згоди внести зміни до наступних пунктів договору: п. 2.3. викласти в наступній редакції «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно довідки відділу земельних ресурсів в м. Броварах від 07.07.2008р. за № 04-3/13-3/956 на період будівництва становить: - 654 886грн.; Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно довідки відділу земельних ресурсів в м. Броварах від 07.07.2008р. за № 04-3/13-3/955 з дати затвердження Акту Державної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва становить - 3274431грн.»; п. 3. викласти в новій редакції: «Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк»; п. 4.1. викласти в наступній редакції: «Річна орендна плата становить 10 % від нормативної грошової оцінки і складає: - 65488,60грн. на період будівництва; - 327433,10грн. - з дати здачі об'єкта в експлуатацію. Ця додаткова угода є невід'ємною частиною договору оренди, зареєстрованого за № 99 від 13.04.2008р.

10.07.2008р. між сторонами договору складено акт прийому-передачі земельної ділянки від 10.07.2008р., за умовами якого Броварська міська рада передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» прийняло земельну ділянку площею 9,50 га для будівництва та обслуговування складського комплексу логістичний парк - землі комерційного використання по Об'їздній дорозі в м. Бровари.

Рішенням Броварської міської ради Київської області «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Бровари» № 883-46-05 від 30.09.2008р. затверджено нормативну грошову оцінку земель міста Бровари, згідно додатків № 1 та № 2.

Рішенням Броварської міської ради Київської області «Про припинення права користування земельними ділянками, надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на виготовлення технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам та внесення змін до рішень Броварської міської ради» № 928-49-05 від 20.11.2008р. вирішено договорами оренди земельних ділянок передбачити право Броварської міської ради змінювати орендну плату за земельні ділянки після зміни грошової оцінки земель м. Бровари, внести зміни в усі діючі договори оренди земельних ділянок , укладені Броварською міською радою з юридичним та фізичними особами, відповідно до рішення Броварської міської ради від 30.09.2008 року № 883-46-05 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Бровари».

Суд першої інстанції правильно встановив, що як вбачається з технічного завдання від 03.03.2006р., яке затверджено директором ТОВ «Термінал Бровари» та пояснювальної записки, які є невід'ємними складовими проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, цільове призначення земельної ділянки, яка перебуває в оренді позивача є землі комерційного використання (код цільового використання у відповідності УКЦВЗ: 1.11.6.).

Зі змісту листа Державного управління екології та природних ресурсів в Київській області «Про погодження проекту відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Термінал Бровари», м. Бровари, Об'їзна дорога для будівництва складського комплексу «Логістичний парк»» № 06-13/1785 від 16.03.2006р. (а.с 242) вбачається, що спірна земельна ділянка площею 9,5 га є землями комерційного використання.

Крім того листом Відділу держземагенства у місті Броварах Київської області № 05-з/4-з/1131 від 04.07.2014р. повідомлено відповідача, що згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель в межах Броварської міської ради (форма 3-зем) станом на 2006-2014 роки земельна ділянка площею 9,5000 га по вул. Об'їзній дорозі, 62 знаходиться в користуванні на умовах оренди ТОВ «Термін-Бровари» - землі комерційного використання.

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті того, що позивач вважає недійсними положення п. 3 додаткової угоди № 1 від 10.07.2008р. в частині того, що річна оренда плата становить 10 % від нормативної грошової оцінки та просить внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006р. (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 10.07.2008р.) та привести його положення у відповідність до чинного законодавства та викласти друге речення п. 1.1. договору оренди в наступній редакції: «Згідно Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) ця земельна ділянка рахується в категорії земель для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (код 12.08).», п. 2.3. договору оренди у наступній редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на період будівництва становить: 7097894 (сім мільйонів дев'яносто сім тисяч вісімсот дев'яносто чотири) гривні; Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з дати затвердження Акту Державної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва становить: 14195788 (чотирнадцять мільйонів сто дев'яносто п'ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень.», п. 4.1. договору оренди у наступній редакції: «Річна орендна плата становить 5 % від нормативної грошової оцінки і складає: 354894,7 (триста п'ятдесят чотири тисячі вісімсот дев'яносто чотири) гривні 70 коп. на період будівництва; 709789,4 (сімсот дев'ять тисяч сімсот вісімдесять дев'ять) гривень 40 коп. - з дати здачі об'єкта в експлуатацію.», п. 5.1. договору оренди у наступній редакції: «Цільове призначення земельної ділянки - землі транспорту (для будівництва та обслуговування складського комплексу логістичний парк).» та зобов'язання Броварську міську раду Київської області вжити заходів у межах їх повноважень для приведення у відповідність до вимог законодавства категорії цільового використання та функціонального призначення земельної ділянки, що знаходиться у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» за договором оренди від 13.04.2006р., яка знаходиться по Об'їздній дорозі, 62 в м. Бровари.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 12 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення Броварської міської ради Київської області № 955-46-04 від 23.03.2006р. та укладення договору оренди землі від 13.04.2006р., далі - ЗК України) визначено, що серед повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення Броварської міської ради Київської області № 955-46-04 від 23.03.2006р. та укладення договору оренди землі від 13.04.2006р., далі - ЗК України) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Згідно ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ст. 792 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України „Про оренду землі" в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди договору оренди землі від 13.04.2006р. (далі - Закон) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Згідно ст. 21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю", та перевищувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки. У разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати.

Частиною п'ятою статті 5 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення Броварської міської ради Київської області № 955-46-04 від 23.03.2006р. та укладення договору оренди землі від 13.04.2006р. та додаткової угоди № 1 від 10.07.2008р.) передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Стаття 1 Закону України "Про оцінку земель" визначає нормативну грошову оцінку земельних ділянок як капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

У відповідності до статті 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

У відповідності до положень статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно із пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин, затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Пунктом 2.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" судам роз'яснено, що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін щодо ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть бути не взяті судом до уваги лише у разі скасування такого рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що спірна земельна ділянка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, у зв'язку з чим необхідно застосовувати іншу ставки нарахування орендної плати.

Ухвалою Київського господарського апеляційного суду від 20.10.2014 року була призначена судова земельно-технічна експертиза, на вирішення якої було поставлено наступні питання:

- До якої категорії земель за основним цільовим призначення відносяться землі відведені для будівництва та обслуговування складського комплексу логістичний парк (автомобільний вантажний термінал)? До якої категорії земель відносяться землі комерційного використання?

- Чи дозволяється віднесення земельної ділянки одночасно до двох категорій земель за основним цільовим призначення? Чи може земельна ділянка одночасно відводитись і для будівництва об'єкту транспортної інфраструктури, і для комерційного використання (землі житлової і громадської забудови)?

- Чи відповідає розроблена технічна документація на земельну ділянку, яку орендує позивач, та затвердження такої технічної документації вимогам земельного законодавства, містобудівній документації та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?

- Чи відповідає цільове призначення земельної ділянки, визначене у рішенні Броварської міської ради №955-46-06 від 23.03.2006 року та договорі оренди від 13.04.2006 року, вимогам містобудівної документації (орендована земельна ділянка розташована на виробничо-комунальній території, в межах економіко-планувальної зони території промислових підприємств та будівельних організацій)?

Висновком експерта № 15290/14-41 від 23.03.2015 встановлено, що земельна ділянка площею 9,50000га, розташована за адресою: Київська область, м. Бровари, Обїздна дорога, 62, яка належитьТОВ «Термінал Бровари» на підставі Договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006, зареєстрованого в Державному реєстрі 13.04.206 за № 99, за основним цільовим призначенням належить до категорії земель - землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Термінал Бровари» по Обїздній дорозі (для будівництва складського комплексу «Логістичний парк») в м. Бровари, не відповідає за складом, містом та правилам оформлення вимогам законодавства, чинного станом на 23.03.2006 року. Не відповідностей зазначеного проекту землеустрою вимогам містобудіної документації м. Брровари, за результатами проведенного дослідження, не виявлено. Цільове призначення земельної ділянки, яка на підставі рішення Броварською міською радою ввід 23.02.2006 № 955-46-04 та Договору оренди земельної ділянки 13.04.2006, зареєстрованого в Державному реєстрі 13.04.206 за № 99, належить на праві оренди ТОВ «Термінал Бровари», відповідає містобудівній документації м. Бровари.

Згідно з ч. 1 ст. 19, п. "а" ч. 1 ст. 96, п. "ґ" ч. 1 ст. 211 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Формування розміру орендної плати земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995р. № 213 та відповідно до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 № 18/15/21/11.

Показники нормативної грошової оцінки земель визначаються за категоріями, шляхом зонування території населених пунктів на відповідні зони за рівнем облаштування, розміщенням від центру населеного пункту та громадських центрів, інженерної інфраструктури та визначення розрахункового доходу, який зумовлюється місцем розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній та місцевій системах виробництва й розселення, рівнем облаштування його території та якістю земель з урахуванням природно-кліматичних, інженерно-геологічних, архітектурно-ландшафтних та історико-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, економічного стану, функціонального призначення та екологічних обмежень використання земель.

При цьому на величину грошової оцінки земель населених пунктів впливають коефіцієнти, які застосовуються до базової вартості одного квадратного метра землі. Це, зокрема, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки.

Віднесення земель до категорії земель за функціональним використанням провадиться згідно з Інструкцією з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6б-зем, 2-зем) відповідно до видів економічної діяльності, зазначених у довідках, що надають юридичним особам органи державної статистики. Коефіцієнт функціонального використання визначається як середньозважене (за площею) значення коефіцієнтів функціонального використання окремих частин земельної ділянки різного функціонального використання. Підставою для виділення частин земельної ділянки різного функціонального використання є виключно затверджені дані інвентаризації земельної ділянки та землеустрою (п.3.5 Методики).

Виходячи з вищенаведеного розмір орендної плати залежить від умов договору оренди, зокрема, від функціонального призначення земельної ділянки, що визначається сторонами при укладенні договору оренди.

Рішенням Броварської міської ради Київської області «Про припинення права користування земельними ділянками, надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на виготовлення технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам та внесення змін до рішень Броварської міської ради» № 955-46-04 від 23.03.2006р. надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Термінал-Бровари» в оренду земельну ділянку площею 9,50 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення - рілля, для будівництва та обслуговування складського комплексу логістичний парк - землі комерційного використання, по Об'їзній дорозі терміном на 5 років, затверджено розрахунок розміру втрат сільськогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських угідь ТОВ «Термінал-Бровари» в розмірі 341069грн.

Також, як вбачається з технічного завдання від 03.03.2006р цільове призначення земельної ділянки, яка перебуває в оренді позивача є землі комерційного використання (код цільового використання у відповідності УКЦВЗ: 1.11.6.).

Таким чином, встановлено, що цільове призначення земельної ділянки - здійснення комерційної діяльності, а не як намагається довести позивач - землі промисловості, транспорт, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Щодо вказаного у висновку експерта суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам.

Між тим, відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього Кодексу.

Стаття 43 ГПК України передбачає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами.

Крім того, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом, оскільки викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, свідчить про порушення судом вимог ст. 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Досліджуючи висновок несперта № 15290/14-41 від 23.03.2015, судом встановлено, що що земельна ділянка площею 9,50000га, розташована за адресою:Київська область, м. Бровари, Обїздна дорога, 62, та, яка належитьТОВ «Термінал Бровари» на підставі Договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006, зареєстрованого в Державному реєстрі 13.04.206 за № 99, за основним цільовим призначенням належить до категорії земель - землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення. Проте, експертом не було досліджено з якою метою ТОВ «Термінал Бровари» використовує спірну земельну ділянку, а саме не було взято до уваги та не досліджено мету створення ТОВ «Термінал Бровари» відповідно до статуту товариства та інше.

Також, суд зазначає, що позивачем не було надано доказів звернення до відповідача щодо визначення або цільового призначення спірної земельної ділянки.

Таким чином, посилання позивача на той факт, що спірна земельна ділянка є іншого цільвого призначення і необхідно застосовувати інший коефіцієнт функціонального використання не обґрунтовані.

Встановлення іншого функціонального використання земельної ділянки виходить за межі позовних вимог, не узгоджується із предметом спору про внесення змін до договору та відноситься виключно до компетенції державного органу, який встановлює та змінює цільове призначення земель.

Частиною першої статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Згідно абзацу четвертого п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013р. вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013р. у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Пунктом 2.19. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» № 6 від 17.05.2011р. у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Судам слід враховувати, що розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Згідно п. 2.26 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» № 6 від 17.05.2011р. у частині першій статті 15 Закону України "Про оренду землі" встановлено перелік істотних умов договору оренди землі, відсутність однієї з яких згідно з частиною другою цієї статті є підставою для визнання договору недійсним. Водночас згідно з частиною четвертою статті 15 Закону України "Про оренду землі" невід'ємними частинами договору оренди землі є: 1) план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; 2) кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; 3) акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 4) акт приймання-передачі об'єкта оренди; 5) проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. У вирішенні спорів про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки суди мають з'ясовувати наявність на момент укладення оспорюваного договору оренди рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, оскільки його відсутність суперечить вимогам пункту 5 частини четвертої статті 15 Закону України "Про оренду землі" та пункту 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 N 677. Також, розглядаючи справи у спорах про визнання недійсними договорів оренди, суди повинні з'ясовувати питання чинності рішень (розпоряджень), на підставі яких було укладено такі договори.

Суд першої інстанції вірно встановив, що станом на момент судового розгляду справи рішення Броварської міської ради Київської області «Про припинення права користування земельними ділянками, надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на виготовлення технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам та внесення змін до рішень Броварської міської ради» № 955-46-04 від 23.03.2006р., «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Бровари» № 883-46-05 від 30.09.2008р. та «Про припинення права користування земельними ділянками, надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на виготовлення технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам та внесення змін до рішень Броварської міської ради» № 928-49-05 від 20.11.2008р. є чинними та не оскаржені у судовому порядку; сторонами при укладенні договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006р. та додаткової угоди № 1 від 10.07.2008р., яка є невід'ємною складовою договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006р. досягнуто згоди щодо всіх істотних умов; договір оренди зареєстровано у Київській регіональній філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі вчинено запис від 13 квітня 2006р. за № 99; орендована позивачем у відповідача спірна земельна ділянка площею 9,50 га є землями комерційного використання, які надані позивачу за рахунок земель сільськогосподарського призначення - ріллі, для будівництва та обслуговування складського комплексу логістичний парк.

Позивачем, не доведено суду порушення вимог земельного законодавства при укладенні між Броварською міською радою Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006р. та додаткової угоди № 1 від 10.07.2008р., в тому числі введення його в оману при укладенні спірного договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006р. та додаткової угоди № 1 від 10.07.2008р. та істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірного договору та додаткової угоди до нього.

Суд першої інстанції правильно дав оцінку доводам представника позивача на порушення відповідачем при прийнятті рішення № 955-46-04 від 23.03.2006р. та укладенні спірного договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006р. та додаткової угоди № 1 від 10.07.2008р. положень ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України (види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою) та не прийняв до уваги, оскільки на момент укладення договору оренди земельної ділянки від 13.04.2006р. вказаної частини у ст. 20 ЗК України не було, а відтак вона не може бути застосована до спірних правовідносин.

Таким чином, господарський суд Київської області дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач заявив вимогу про зобов'язання Броварську міську раду Київської області вжити заходів у межах їх повноважень для приведення у відповідність до вимог законодавства категорії цільового використання та функціонального призначення земельної ділянки, що знаходиться у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» за договором оренди від 13.04.2006р., яка знаходиться по Об'їздній дорозі, 62 в м. Бровари.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу.

Приписи статті 20 Господарського кодексу України містять такий спосіб захисту порушеного права, як визнання наявності або відсутності права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, визначений у статті 16 Цивільного кодексу України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на усі правовідносини, які виникають у державі. Тобто, в силу положень цивільного законодавства предметом судового розгляду та вирішення можуть бути будь - які правовідносини, включаючи як ті правовідносини, підстави виникнення, зміни та припинення яких передбачені правовими нормами, так і не передбачені ними, але в силу загально - дозвільного принципу регулювання приватноправових відносин породжують правові наслідки.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення, з необхідністю врахування наявності правового механізму, за яким відбуватиметься поновлення порушеного права позивача, у випадку задоволення його позовних вимог.

За приписами Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону, у встановленому законом порядку.

Разом з цим, чинним законодавством унормовано, що суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів, наприклад, про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі-продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищевикладене господарський суд Київської області правильно зазначив, що позовна вимога про зобов'язання Броварську міську раду Київської області вжити заходів у межах їх повноважень для приведення у відповідність до вимог законодавства категорії цільового використання та функціонального призначення земельної ділянки, що знаходиться у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» за договором оренди від 13.04.2006р., яка знаходиться по Об'їздній дорозі, 62 в м. Бровари є похідною від інших позовних вимог, а тому суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги також.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ БРОВАРИ" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2014 у справі № 911/2462/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ БРОВАРИ" на рішення Київської області від 15.08.2014 у справі № 910/2462/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 15.08.2014 у справі № 910/2462/14 залишити без змін.

3. Справу № 911/2462/14 повернути до господарського суду Київської області.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань