ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" червня 2015 р.Справа № 916/2085/15

За позовом Приватне акціонерне товариство "МАКІЇВКОКС";

до відповідача Одеська залізниця

про стягнення 4115,52грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: -не з'явився;

Від відповідача: -не з'явився;

Суть спору: Приватне акціонерне товариство „МАКІЇВКОКС" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства „Одеська залізниця" про стягнення 4 115,52 гривень.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21 травня 2015 року позовну заяву (вх.№2197/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/2085/15 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача в судові засідання не з'являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення повернуті на адресу суду з відміткою про вручення останньому поштової кореспонденції.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, надав відзив зі змісту якого вбачається, що заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№14542/15 від 08.06.2015р.).

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

9 листопада 2014 року ПрАТ „МАКІЇВКОКС" відправило горішок коксовий по залізничній накладній № 53616207 у вагоні № 60258878 зі станції Макіївка Донецької залізниці на адресу вантажоодержувача - Іллічівська філія ДП „Адміністрація морських портів України" (станція призначення - Іллічівськ (експ.) Одеської залізниці).

Як вказує позивач, 29.11.2014 р. на проміжній станції Синельникове Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми №1383 від 29.11.2014р. у зв'язку з виявленням в вагоні ознак недостачі вантажу під час перевезень, згідно зі ст. 52 Статуту залізниць України було проведене комісійне переваження у вказаному вагоні. При цьому позивач зазначає, що в ході перевірки була виявлена недостача вантажу в вагоні № 60258878 в розмірі 3300 кг, у зв'язку з чим згідно ст. 129 Статуту залізниць України був складений комерційний акт РА № 005476/48/368 від 29.11.2014 року.

Разом з тим позивач вказує, що в розділі „Д" складеного комерційного акту зазначено, що переваження вантажу в вагоні здійснювалось на підставі актів загальної форми у зв'язку з виявленням у вагоні ознак недостачі вантажу під час перевезення - над 1, 2-м люками маються вибірки вантажу з детальним описом їх розмірів, захисне маркування в місцях вибірки порушене.

Відтак, за ствердженнями позивача, з урахуванням норми нестачі, згідно з п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., недостача вантажу в спірному вагоні склала 2 858 кг на суму 4115,52 грн. з ПДВ згідно наданого позивачем розрахунку.

Наразі позивач зазначає, що кількість і вартість відправленого горішку коксового в спірному вагоні підтверджується рахунком вантажовідправника (позивача) № 2149ф від 09.11.2014р.

Так, на думку позивача, вибірки на поверхні вантажу в спірному вагоні та відсутність маркування в цих місцях дають підстави вважати, що недостача вантажу в спірному вагоні виникла з вини залізниці, яка не забезпечила збереження вантажу під час його перевезення. До того ж позивач посилається на те, що навантаження горішку коксового в спірний вагон здійснювалось ПрАТ „Макіївкокс" відповідно до вимог статті 37 Статуту залізниць України, Правил розміщення та кріплення вантажів у вагонах та контейнерах (додаток № 14 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення) з повним використанням об'єму кузова, розрівнянням, формуванням „шпаки" та нанесенням захисного маркування білим вапном на поверхні вантажу, про що зазначено в договорі перевезення - залізничній накладній №53616207 в графах №№ 7, 15, 20.

Крім того, позивач вказує на те, що згідно параграфу 19 Розділу 1 Технічних умов навантаження і кріплення вантажів контроль за дотриманням вантажовідправниками технічних умов навантаження і кріплення вантажів на відкритому рухомому складі здійснюють працівники залізниці шляхом огляду навантажених вагонів. Так, позивач стверджує, що дотримання ним вимог навантаження в спірний вагон підтверджені станцією Макіївка Донецької залізниці, що стало підставою для прийому вантажу до перевезення.

За таких обставин, позивач, посилаючись на ст.ст. 12, 23 Закону України „Про залізничний транспорт", вважає, що саме відповідач несе відповідальність за незбереження (втрату, псування, нестачу, пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, що закріплено в статтях 110, 113 Статуту залізниць України.

Разом з тим позивач зазначає, що за фактом недостачі вантажу в спірному вагоні позивачем була пред'явлена відповідачу претензія № 07-809 від 11.03.2015 року з додаванням оригіналів документів: комерційного акту РА № 005476/48/368 від 29.11.2014 р. та залізничної накладної № 53616207 та копії рахунку №2149ф від 09.11.2014р. та розрахунок вимог. В свою чергу відповідач згідно листа № 31/4 від 23.04.2015 р.не визнав претензію позивача з мотивів ненадання рахунку відправника, що засвідчує кількість та вартість відправленого вантажу, однак позивач вважає відмову відповідача безпідставною, оскільки до претензії було додано копію рахунку №2149ф від 09.11.2014р., який був складений вантажовідправником.

Таким чином, на підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з ДП „Одеська залізниця" на свою користь вартість недостачі горішку коксового в сумі 4 115,52 гривень.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та вказує на те, що завантаження у вагон №60258878 проводився засобами та силами відправника, останнім було визначено масу вантажу без участі представників відповідача.

Крім того відповідач зазначив, що відповідно до ст.31 та ст.32 Статуту залізниць України відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов та п.6 Правил перевезень вантажів у вагонах відкритого типу, у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видування або присипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст. 306 ГК України визначено, що суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту Залізниць України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч.2, 3 ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 3 ст. 32 Статуту Залізниць України визначено, що відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно ст. 110 Статуту Залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Згідно зі ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі - продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну, вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку що саме в процесі перевезення ДП „Одеська залізниця" не вжило заходів щодо його зберігання, що призвело до нестачі вантажу у розмірі 3300 кг, на яку вказують обставини, відображені у комерційному акті, а саме заглиблення на поверхні вантажу, тобто мала місце крадіжка в процесі перевезення вантажу, оскільки інші докази втрати вантажу в матеріалах справи відсутні.

Отже, суд покладає відповідальність за нестачу вантажу на ДП „Одеська залізниця", обов'язком якої є забезпечення схоронності вантажу під час перевезення.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р. норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1 % маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

З врахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів для вантажу, нестача вантажу становить у вагоні №60258878 звідси 3300 /нестача за актом/ - 442 /норма недостачі 1% кг/ = 2 858 кг.

Тоді, 2858 кг х 1200 грн. без ПДВ = 3 429,60 грн. та 685,92 грн. ПДВ разом = 4115.52 гривень.

За таких обставин, суд повністю задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з ДП „Одеська залізниця" вартості нестачі вантажу в сумі 4115,52 гривень.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд, задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги, у зв'язку з чим з ДП „Одеська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства „МАКІЇВКОКС" підлягає стягненню вартість нестачі вантажу в сумі 4115,52 гривень.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства "Одеська залізниця" (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд 19, ) на користь Приватного акціонерного товариства „МАКІЇВКОКС" (86106, Донецька обл., м. Макіївка, вул.. Горького, б.1; адреса для листування: 84301 Донецька обл.., м. Краматорськ вул..Дворцова,14, а/с 94, ) 4115 (чотири тисячі сто п'ятнадцять) гривень 52 копійки вартості нестачі вантажу, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 18 червня 2015 р.

Суддя Г.І. Гуляк