КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа№ 910/9490/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від КП "Благоустрій": Куценко О.В. довіреність № б/н 29.12.14р.

від КП "Київський метрополітен": Швед Я.О. довіреність№104 від 02.06.15р.

від позивача: Кострюков Д.В. довіреність № б/н від 30.03.15р.

від відповідача: Кожарко О.О. довіреність № 062/02/07-1667 від 17.02.15р.

розглянувши матеріали

апеляційних скарг Комунального підприємства "Київський метрополітен" та Комунального підприємства "Київблагоустрій"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 21 квітня 2015 року

у справі № 910/9490/15 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Місія»

до Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про продовження строку договору

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Місія» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про продовження строку договору (а.с. 8-12).

20 квітня 2015 року ТОВ «Місія» звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову (заборонити вчиняти певні дії) (а.с 5-7).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21 квітня 2015 року у справі №910/9490/15 заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено. Вжито заходи до забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальному підприємству "Київський метрополітен", Комунальному підприємству "Київблагоустрій" вчиняти певні дії, а саме здійснювати демонтаж приміщень, тимчасових огороджуючих конструкцій (кіосків), площею 29,91 кв.м, які належать ТОВ "Місія" та які знаходяться за адресою: м. Київ, станція метро "Палац спорту" та заборони Комунальному підприємству "Київський метрополітен" припиняти/відключати ТОВ "Місія" постачання електроенергії приміщень, тимчасових огороджуючих конструкцій (кіосків) площею, 29,91 кв.м, які належать ТОВ "Місія" та які знаходяться за адресою: м. Київ, станція метро "Палац Спорту" (а.с. 1-2).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, КП "Київський метрополітен" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва у справі №910/9490/15 від 21 квітня 2015р.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2015 року, справу №910/9490/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Також, з апеляційною скаргою звернулось КП «Київблагоустрій», в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 21 квітня 2015 року у справі №910/9490/15 про вжиття заходів забезпечення позову та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «Місія» в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно з п.п.2.3.44. п.2.3. положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційну скаргу КП «Київблагоустрій» на ухвалу у справі № 910/9490/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Чорногуз М.Г., судді: Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26 травня 2015 року апеляційні скарги КП "Київський метрополітен" та КП "Київблагоустрій" прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 09 червня 2015 року.

В судовому засіданні 09 червня 2015 року представник КП "Благоустрій", представник КП "Київський метрополітен" та представник Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надали суду пояснення, в яких підтримали апеляційні скарги, просили скасувати ухвалу господарського суду міста Києва по справі №910/9490/15 від 21 квітня 2015р. та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «Місія» в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Представник ТОВ "Місія" в судовому засіданні 09 червня 2015 року надав суду свої пояснення, в яких заперечував проти апеляційних скарг, просив ухвалу господарського суду міста Києва по справі №910/9490/15 від 21 квітня 2015р. залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Згідно позовної заяви, 07 травня 2012 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ТОВ «Місія» та КП «Київський метрополітен» було укладено договір №315 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

Згідно з п. 9.1 Договору його дію встановлено з 01.04.2012р. до 29.03.2015р.

Згідно п.4.15 договору після припинення дій договору ТОВ «Місія» зобов'язане протягом 30 днів передати орендоване майно по акту приймання-передачі саме КП «Київський метрополітен», як балансоутримувачу цього майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон) договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 9.7. Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

31 березня 2015 року, КП „Київський метрополітен" направило повідомлення про припинення цього договору за №152-НДД було на адресу ТОВ „Місія" з урахуванням норм ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", а саме -, тобто протягом місяця з моменту закінчення дії Договору.

Щодо припинення постачання електроенергії приміщень тимчасових огороджуючих конструкцій, які належать ТОВ „Місія" апелянти зазначають, що таке підключення було здійснено на підставі Договору на користування електроенергією від 28.03.2011р. № 99Е11, укладеного між КП „Київський метрополітен" та ТОВ „Місія". Дія цього договору припиняється з припиненням терміну дії Договору оренди. Тобто, його дію припинено 29.03.2015р.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Забезпечення позову застосовується як гарантія законних вимог Позивача.

Колегія суддів прийшла до висновку, що місцевим господарським судом не враховано наступні обставини.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. У разі вжиття заходів до забезпечення позову з ініціативи господарського суду відповідні дії мають бути мотивовані з урахуванням, зокрема, наведеного, а також припису пункту 3 частини другої статті 86 ГПК.

Як зазначено в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Задовольнивши ухвалу про забезпечення позову суд позбавив КП «Київський метрополітен» можливості розпоряджатися майном, яке належить йому на праві господарського відання, та заборонив КП "Київблагоустрій" виконувати покладені на нього функції, чим порушив принцип запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як зазначено в п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" забезпечення позову як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи може застосовуватись як за основним, так і за зустрічним позовом на будь-якій стадії процесу, включаючи перегляд рішення, ухвали, постанови в апеляційному або у касаційному порядку. Не можуть забезпечуватися заходами, зазначеними в статті 67 ГПК, інші, крім позовних, вимоги (наприклад, пов'язані із здійсненням повороту виконання судового рішення, із зміною способу та порядку його виконання тощо).

Колегія суддів зазначає, що предметом позовної заяви є продовження строку договору оренди, а заходи забезпечення позову здійснені відносно майна комунального підприємства. Аналізуючи вищезазначене законодавство, колегія суддів прийшла до висновку, що не допускається застосування заходів забезпечення позову, які не пов'язані із заявленими вимогами.

Станом на день прийняття оспорюваної ухвали, у ТОВ "Місія" відсутні правові підстави для використання земельної ділянки за адресою: м. Київ, станція метро "Палац спорту" на якій знаходяться належні йому тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), площею 29,91 кв.м.

Ухвала Господарського суду міста Києві від 21 квітня 2015 року у справі № 910/9490/15 про забезпечення позову є необґрунтованою та підлягає скасуванню, як така, що винесена з порушенням норм ГПК України.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Місія» про забезпечення позову (заборонити вчиняти певні дії) залишити без задоволення, як необґрунтовану та безпідставну.

Відповідно до ч. 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Відповідно до п. 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» : «Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК».

Керуючись ст. ст. 49, 66, 67, 99, 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги КП "Київський метрополітен" та КП "Київблагоустрій" на ухвалу господарського суду міста Києва від 21 квітня 2015 року у справі № 910/9490/15 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста від 21 квітня 2015 року у справі № 910/9490/15 скасувати.

3. Заяву ТОВ «Місія» про забезпечення позову (заборонити вчиняти певні дії) залишити без задоволення.

4. Матеріали оскарження №910/9490/15 направити на розгляд до господарського суду міста Києва.

5. Доручити господарському суду міста Києва вирішити питання про розподіл судових витрат за розгляд апеляційних скарг на ухвалу господарського суду міста Києва №910/9490/15 після розгляду зазначеної справи.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко