ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015 Справа № 917/803/15

за позовом Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради, вул. Москворецька, 14, м. Дніпродзержинськ, 51931

до Приватного підприємства "САП плюс СК", вул. Петра Юрченка, 32/7, кв. 30, м. Полтава, 36007

про стягнення 572 871,77 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: Вишнякова О.В., довіреність № 10-10/105-156 від 20.04.2015 р., паспорт АК 170473, виданий Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області 08.05.1998 р.;

від відповідача: не з'явилися.

09.06.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради про стягнення з Приватного підприємства "САП плюс СК" 572 871,77 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 15.10.2014 р. договору № 207-14 про закупівлю товарів (робіт, послуг) за державні кошти, з яких : 367 210,50 грн. попередня оплата, 117 878,82 грн. пеня за період з 25.11.2014р. по 26.02.2015 р. та 87 782,45 грн. штраф.

Відповідач представництво у судове засідання вдруге не забезпечив, вимоги суду не виконав, причин щодо цього суду не повідомив. Останній відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно за місцезнаходженням згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого строку вирішення спору з урахуванням ч. 3 ст. 69 ГПК України, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Позивач надав суду заяву вх. № 8693 від 09.06.2015 р. про зменшення позовних вимог, відповідно до якої спросить суд стягнути з відповідача 568 522,34 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 15.10.2014 р. договору № 207-14 про закупівлю товарів (робіт, послуг) за державні кошти, з яких : 518 501,23 грн. попередня оплата (367 210,50 грн.) з урахуванням індексу інфляції за період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р. включно, 46 580,40 грн. грн. пеня за період з 16.12.2014р. по 08.04.2015 р., 3 440,71 грн. три проценти річних за період з 16.12.2014р. по 08.04.2015 р..

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд розцінює дану заяву як зменшення розміру позовних вимог та приймає її до розгляду в даному позовному провадженні як таку, що подана відповідно до чинних процесуальних норм. Спір розглядається в межах предмету спору в редакції наведеної заяви № 47-2862-вих від 24.12.2013 р. (вх. № 18531 від 25.12.2013 р.). При цьому судом враховано п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Представник позивача на задоволенні позову наполягає за мотивами позовної заяви та заяви вх. № 8693 від 09.06.2015 р. про зменшення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані документальні докази, суд,

встановив :

15.10.2014 р. між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради (покупець) та Приватним підприємством "САП плюс СК" (постачальник) було укладено Договір № 207-14 про закупівлю товарів (робіт, послуг) за державні кошти (надалі - Договір, а.с. 11-14), відповідно до умов якого Приватне підприємство "САП плюс СК" (постачальник) зобов'язувалося придбати та поставити товар, а Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради (покупець) зобов'язувався прийняти та оплатити поставку товару.

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- найменування предмету договору - автомобілі спеціального призначення - сміттєвози заднього та бокового завантаження, ціна та кількість визначена у специфікації, що додається до Договору і є його невід'ємною частиною (п. 1.1, п. 1.2 Договору, а.с. 13, Специфікація - а.с. 14);

- загальна сума Договору складає 1 671 286,00 грн. (п. 3.2 Договору, Протокол узгодження ціни - 1 671 286,00 грн.);

- кінцева оплата за придбання товару здійснюється після підписання сторонами акту приймання-передачі, форма оплати - безготівкова на підставі виставленого рахунку (п. 4.1 Договору);

- керуючись постановою Кабінету міністрів України від 23.04.2014 р. № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", сторони прийшли до згоди, що покупець перераховує постачальнику грошові кошти у вигляді передплати 30% на придбання основних засобів. Постачальник зобов'язується використати отриману передплату на придбання основних засобів протягом місяця з дня її отримання, повернути невикористаний аванс до 15 грудня поточного року та поставити основні засоби протягом поточного бюджетного року (п. 4.7 Договору);

- строк поставки - не пізніше 31.12.2014 р., (п. 5.1 Договору);

- відповідальність сторін за неналежне виконання договору встановлюється цим Договором та згідно з діючим законодавством (п. 7.1 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків діє до повного їх здійснення (п. 10.1 Договору).

До Договору між сторонами 15.10.2014 р. було укладено Додаткову угоду № 1, згідно якої сторони зменшили загальну суму Договору до 1 254 035,00 грн. та змінили кількість товару шляхом підписання нової специфікації (а.с. 16 на звороті).

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань по здійсненню попередньої оплати на суму 376 210,50 грн. підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 3 від 29.10.2014 р. (а.с. 21).

22.12.2014 р. позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 1010/394-14вих з вимогою повернути суму попередньої оплати в термін до 31.12.2014 р..

За даними позивача на момент подання позову до суду відповідач свої зобов'язання щодо поставки товару не виконав, передоплату не повернув.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 568 522,34 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 15.10.2014 р. договору № 207-14 про закупівлю товарів (робіт, послуг) за державні кошти, з яких : 518 501,23 грн. попередня оплата (367 210,50 грн.) з урахуванням індексу інфляції за період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р. включно, 46 580,40 грн. грн. пеня за період з 16.12.2014р. по 08.04.2015 р., 3 440,71 грн. три проценти річних за період з 16.12.2014р. по 08.04.2015 р..

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Стаття 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором поставки щодо здійснення ним попередньої оплати. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором поставки та приписів ст. 662, ст. 663 Цивільного кодексу України не поставив позивачу товар у встановлені у Договорі поставки строки, суму передоплати не повернув. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 367 210,40 грн. неповернутої передоплати підтверджені документально, відповідають нормам матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому судом враховано відсутність клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог та допущену ним описку при зазначенні розміру пред'явленої до стягнення суми попередньої оплати.

За приписами ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Пункт 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору (п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз'яснив Пленум Вищого Господарського суду України у п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадку повернення сум авансу, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Отже, стягнення з відповідача як постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за Договором, не вважається грошовим зобов'язанням ні у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 15.10.2013 р. у справі № 5011-42/13539-2012, яка є обов'язковою для застосування у судовій практиці відповідно до положень ст. 111 28 ГПК України), ні у розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України.

Крім того, у Договорі сторони вмістили умову про відповідальність сторін згідно чинного законодавства та не визначили обов'язок та умови сплати пені, що також виключає застосування такої міри відповідальності, оскільки пеня є договірною неустойкою. При цьому судом враховано п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 367 210,50 грн. перерахованої позивачем попередньої оплати підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку про відмову у позові, оскільки вимоги в цій частині не відповідають нормам матеріального права.

При розподілі судових витрат судом враховано наступне.

При зверненні з даним позовом до суду позивачем платіжним дорученням № 1 від 11.02.2015 р. (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи) було сплачено судовий збір в розмірі 10 500,00 грн., платіжним дорученням № 37 від 09.04.2015 р. (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи) було сплачено судовий збір в розмірі 957,44 грн..

Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 4 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 року "Про судовий збір" із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, сплачується судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше у розмірі 60 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону України від 28.12.2014 р. № 80-VIІІ "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01.01.2015 р. встановлено, що мінімальна місячна заробітна плата становить 1 218,00 грн..

За приписами ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, сплачений платіжним дорученням № 37 від 09.04.2015 р. (оригінал знаходиться в матеріалах справи) судовий збір в сумі 86,99 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, приписи ч. 2 ст. 49 ГПК України та п. 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", понесені позивачем при пред'явленні позову витрати зі сплати судового збору в сумі 11 370,45 грн. покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 43, ст. 49, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "САП плюс СК" (вул. Петра Юрченка, 32/7, кв. 30, м. Полтава, 36007), ідентифікаційний код юридичної особи 34802574, р/р № 0036 у Полтавському відділенні ПАТ "Укрінбанк" м. Полтава, МФО 300142 на користь Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради (вул. Москворецька, 14, м. Дніпродзержинськ, 51931), ідентифікаційний код юридичної особи 34827358, МФО 805012, р/р 5312 в ГДК у Дніпропетровській області - 367 210,40 грн. неповернутої попередньої оплати та 11 370,45 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази з набранням рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог у позові відмовити.

4. Повернути Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради (вул. Москворецька, 14, м. Дніпродзержинськ, 51931), ідентифікаційний код юридичної особи 34827358, МФО 805012, р/р 5312 в ГДК у Дніпропетровській області з Державного бюджету України 86,99 грн. сплаченого платіжним дорученням № 37 від 09.04.2015 р. судового збору.

Повне рішення складене 12.06.2015 р.

СУДДЯ О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.