КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа№ 910/3358/15-г
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Тищенко А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Ковальчук І.В.;

відповідача: Петренко Д.М., Ярмоленко Г.В.;

прокуратури: Грищенко М.А.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Медінжиніринг
на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.04.2015р.

у справі №910/3358/15-г (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах

держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю Медінжиніринг
про виконання умов договору та стягнення 4 709 175,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Генеральний прокурор України (далі прокуратура) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг" (далі відповідач) про зобов`язання відповідача поставити продукцію за договором №247/1/14/35 від 12.12.2014р. та стягнення з відповідача 4 709 175,40 грн. штрафних санкцій (з них: 157 397,97 грн. пеня, 297 779,83 грн. штраф), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання перед позивачем з поставки товару в обумовлені сторонами договору порядку і строки.

В процесі судового розгляду прокуратура уточнила позовні вимоги та просила суд припинити провадження у справі в частині зобов`язання відповідача поставити продукцію за договором №247/1/14/35 від 12.12.2014р., у зв`язку з тим, що відповідач поставив товар, а також стягнути з відповідача 232 551,26 грн. пені та 297 779,83 грн. штрафу (том справи 1, аркуші справи 192-194).

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з клопотанням, в якому просив вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 232 551,26 грн. пені і 297 779,83 штрафу (том справи 1, аркуші справи 195-196). При цьому в своєму клопотанні позивач фактично підтримує заяву прокуратури про уточнення позовних вимог.

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на безпідставності та необґрунтованості позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначав наступне:

- відповідач повністю виконав свої договірні зобов`язання перед позивачем та поставив товар;

- відповідач повідомляв позивача про можливі порушення термінів поставки, постійно інформував позивача про стан виконання поставки та заходи, які ним вживаються;

- відповідачем вжито всіх можливі заходів для якнайшвидшого виконання умов договору в повному обсязі;

- підприємство відповідача знаходиться в скрутному фінансовому стані та має велику кредиторську заборгованість, виникнення якої було обумовлено необхідністю здійснення поставки замовленого позивачем товару та одночасно істотною зміною обставин, які не могли бути передбачені відповідачем;

- просив суд відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір штрафних санкцій на 95% та присудити до стягнення з відповідача 7 869,90 грн. пені та 14 889,00 грн. штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/3358/15-г від 01.04.2015р. позов було задоволено частково (том справи 1, аркуші справи 200-206), а саме:

- в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача поставити позивачу портативні пристрої для визначення типу вибухової речовини Quantum Sniffer QS-H150 у кількості 6 комплектів загальною вартістю 4 253 997,60 грн. провадження у справі припинено у зв`язку з відсутністю предмету спору;

- присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача пеню в сумі 232 551,26 грн. та штраф в сумі 297 779,83 грн.;

- присуджено до стягнення з відповідача до Державного бюджету України 10 606,62 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/3358/15-г від 01.04.2015р. в частині стягнення штрафних санкцій, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 11 627,56 грн. замість 232 551,26 грн. та штраф в сумі 14 889,00 грн. замість 297 779,83 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- розмір неустойки є завищеним;

- у зв`язку з істотною зміною основних критеріїв ціноутворення товару, які існували на момент подання цінової пропозиції та на дату укладання договору з позивачем, завершення даної господарської операції для відповідача є уже збитковим, не враховуючи штрафні санкції, які просить застосувати позивач і прокуратура;

- у зв`язку з порушенням строків поставки товару (обладнання), відповідач провів з його виробником переговори, в результаті яких домовився про подовження гарантійного обслуговування обладнання до 18 місяців, що на думку відповідача, є певною компенсацією порушення строків поставки;

- скрутне фінансове становище відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема, фінансовим звітом за 2014 рік.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.06.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Тищенко А.І.

В судовому засіданні 08.06.2015р. представники відповідача підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просили суд скаргу задовольнити, змінити рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/3358/15-г від 01.04.2015р. в частині стягнення штрафних санкцій, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 11 627,56 грн. замість 232 551,26 грн. та штраф в сумі 14 889,00 грн. замість 297 779,83 грн.

В судовому засіданні 08.06.2015р. представники позивача та прокуратури заперечували проти апеляційної скарги, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 08.06.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

12.12.2014р. між позивачем, як замовником, та відповідачем, як постачальником, було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №247/1/14/35 (далі Договір) (том справи 1, аркуші справи 19-24).

За умовами Договору (розділ 1) постачальник зобов`язується у 2014 році поставити замовникові товари в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в специфікації товарів (далі специфікація), що додається до Договору і є його невід`ємною частиною (Додаток 1), а замовник прийняти та оплатити такі товари. Найменування товару прилади для контролювання інших фізичних характеристик (26.51.5) (пристрій для визначення типу вибухової речовини типу AHURA або еквівалент), а саме: портативні пристрої для визначення вибухової речовини Quantum Sniffer QS-H150 (далі товари). Кількість товарів відповідно до специфікації. Обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Постачальник повинен передати замовнику товари, якість яких відповідає умовам Договору та відповідно до вимог, зазначених у специфікації, не раніше 2014 року виготовлення. Експлуатаційна документація має бути виконана на державній мові (п.2.1 Договору).

Ціна Договору погоджена сторонами в розділі 3, згідно з п.3.1 якого ціна договору встановлена під час проведення переговорної процедури закупівлі (протокол від 04.12.2014р. №75/530/7) та становить 4 253 997,60 грн., у тому числі ПДВ 708 999,60 грн. Ціна за одиницю товару відповідно до специфікації.

Поставка товару здійснюється після підписання Договору силами і засобами постачальника до 20.12.2014р. Місце поставки (передачі) товарів військова частина НОМЕР_1 , с. Ольшаниця Київської області (далі вантажоотримувач). Приймання товарів за кількістю та якістю проводиться в присутності представників замовника і виконавця, та оформляється приймально-здавальним актом за формою №4 відповідно з керівництвом з обліку військового майна у Збройних Силах України, введеного в дію наказом Міністра оборони України від 24.12.2010р. №690 (далі Акт за формою №4), який складає вантажоодержувач. Датою виконання зобов`язання по постачанню товарів є дата підписання вантажоодержувачем актів за формою №4 (п.п.5.1, 5.2, 5.8, 5.11 Договору).

За порушення строків поставки товарів постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості товарів, стосовно яких допущено прострочення постачання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п.7.3 Договору).

В п.10.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив поставку товару позивачу в порядку і строки обумовлені Договором, у зв`язку з чим у позивача виникло право застосувати до відповідача штрафні санкції, а саме пеню та штраф відповідно до п.7.3 Договору.

Позивач та прокуратура просили суд зобов`язати відповідача поставити товар за Договором та стягнути з відповідача 157 397,97 грн. пені і 297 779,83 грн. штрафу.

Оскільки під час судового розгляду відповідач поставив товар позивачу, прокуратура уточнила позовні вимоги та просила суд припинити провадження у справі в частині зобов`язання відповідача поставити товар за Договором №247/1/14/35 від 12.12.2014р., а також стягнути з відповідача 232 551,26 грн. пені та 297 779,83 грн. штрафу.

Відповідачем не заперечувався факт поставки товару з пропуском визначеного в Договорі строку, а також наявність у позивача підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій. Однак відповідач просив суд зменшити заявлені до стягнення позивачем і прокуратурою санкції на 95%, стягнувши з відповідача лише 7 869,90 грн. пені та 14 889,00 грн. штрафу.

Місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 232 551,26 грн. пені та 297 779,83 грн. штрафу, визнавши їх нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими. В задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій відмовлено. В частині вимог про зобов`язання відповідача поставити товар позивачу провадження у справі було припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання умов Договору відповідач здійснив поставку позивачу товару - портативні пристрої для визначення типу вибухової речовини Quantum Sniffer QS-H150 у кількості 6 комплектів загальною вартістю 4 253 997,60 грн. (5 одиниць товару 13.02.2015р., 1 одиниця товару 23.02.2015р.), про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні №3 від 13.02.2015р., №4 від 23.02.2015р. та Акти приймання №2 від 13.02.2015р., №3/4 від 23.02.2015р. (том справи 1, аркуші справи 79-82).

Натомість за умовами п.5.1 Договору поставка товару мала бути здійснена силами і засобами відповідача до 20.12.2014р.

Згідно з п.6.3.1 Договору відповідач, як постачальник, зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені Договором.

Тобто, в даному випадку має місце порушення відповідачем погоджених сторонами в Договорі строків поставки товару, що не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що позов, який розглядається у даній справі, було подано до Господарського суду міста Києва 13.02.2015р. (том справи 1, аркуш справи 8).

Як уже зазначалося вище, однією з позовних вимог є зобов`язання відповідача поставити товар за Договором.

Враховуючи, що відповідач самостійно здійснив поставку товару, обумовленого в Договорі та специфікації до нього, позивачу вже після звернення останнього з відповідною позовною заявою до суду, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність спору між сторонами в цій частині вимог.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у даній справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача поставити товар за Договором (портативні пристрої для визначення типу вибухової речовини Quantum Sniffer QS-H150 у кількості 6 комплектів загальною вартістю 4 253 997,60 грн.) має бути припинено.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з п.7.3 Договору за порушення строків поставки товарів постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості товарів, стосовно яких допущено прострочення постачання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару у визначені Договором строки, то у позивача виникло право на застосування до відповідача штрафних санкцій згідно з п.7.3 Договору.

За розрахунком колегії суддів, який збігається з розрахунком позивача, з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 232 551,26 грн. та штраф в розмірі 297 779,83 грн.

Колегією суддів враховано клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій на 95%, яке подавалося до Господарського суду міста Києва, та доводи апеляційної скарги з цього приводу.

Однак суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В п.3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

З вищенаведених правових норм випливає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (аналогічна правова позиція викладена в п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Відповідач в апеляційній скарзі, зокрема, зазначав про те, що зволікання позивача з оголошенням результату розгляду цінових пропозицій та відкладення дати підписання Договору призвело до виконання зобов`язань з поставки товару поза межами бюджетного періоду та поза межами строків, визначених умовами Договору.

Відповідно до ст. ст. 626-628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи Договір, сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі й щодо ціни Договору, строків поставки товару та порядку здійснення розрахунків.

Ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем додаткових угод до Договору, якими було б скориговано строки поставки, вартість товару та/або порядок здійснення розрахунків між сторонами.

Підписавши Договір, відповідач прийняв на себе обов`язок здійснити поставку товару і погодився з передбаченою в Договорі відповідальністю за невиконання (несвоєчасне виконання) взятих на себе за цим договором зобов`язань.

Посилання відповідача на те, що нараховані санкції є завищеними та неспіврозмірними є безпідставними, оскільки загальна сума нарахованої пені та штрафу по відношенню до вартості несвоєчасно поставленого товару становить менше 13%. Тобто, нараховані позивачем штрафні санкції не є надмірно завищеними.

Окрім того, з вищенаведених правових норм випливає, що зменшення розміру штрафних санкцій є правом, а не обов`язком суду, яке ним реалізується виключно у виняткових випадках.

Натомість, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що відповідачем не доведено існування обставин (виняткового випадку), за наявності яких суд міг зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, як сторони, що порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Враховуючи викладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2015р. у справі №910/3358/15-г прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Медінжиніринг залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2015р. у справі №910/3358/15-г - без змін.

2. Матеріали справи №910/3358/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

А.І. Тищенко