КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/26904/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Власова Ю.Л.

за участю представників:

від позивача (апелянта) : не з'явився;

від відповідача : Михайлець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Могилів-Подільський консервний завод" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.05.2015 у справі №910/26904/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Босий В.П., судді Стасюк С.В., Літвінова М.Є. )

за позовом Публічного акціонерного товариства "Могилів-Подільський консервний завод"

до Державного агентства резерву України

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Могилів-Подільський консервний завод" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України, в якому просив суд визнати повністю недійсним (правочин, угоду) на підтвердження факту вчинення якого Державним агентством резерву України було пред'явлено приймальний акт № 1 (форми № Р-16) від 199_ на підставі якого виникло зберігальне зобов'язання щодо мазуту в кількості 179,834 т.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2015 провадження у справі припинено з посиланням на припис п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підставою поданого позову є правовідносини які склались в результаті передачі мазуту марки М-100 від відповідача позивачу на відповідальне зберігання про що був складений приймальний акт № 1 (зберігальне зобов'язання) форми Р-16, який за твердженнями позивача є нікчемним та підробленим. Суд першої інстанції врахувавши, що на вказані обставини як на підставу позову ПуАТ "Могилів-Подільський консервний завод" посилалося під час вирішення спору у справі № 910/14964/13, і яким була надана оцінка Київським апеляційним господарським судом під час винесення постанови, якою відмовлено у задоволенні позову ПуАТ "Могилів-Подільський консервний завод" до Державного агентства резерву України про визнання недійсним акту № 1 (форми № Р-16) від 199_ на підставі якого виникло зберігальне зобов'язання щодо мазуту в кількості 179,834 т., дійшов висновку, що спір між тим ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав вирішено у справі № 910/14964/13, у зв'язку з чим припинив провадження у справі № 910/26904/14 згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з винесеною судом першої інстанції ухвалою про припинення провадження у справі, скаржник оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати, а справу передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваної ухвали. Зокрема, апелянт вказував на те, що в справі № 910/14964/13 ним оскаржувався акт № 1 (форми № Р-16) від 199_ на підставі якого виникло зберігальне зобов'язання щодо мазуту в кількості 179,834 т, який ПуАТ "Могилів-Подільський консервний завод" просило визнати недійсним, проте, у задоволенні позову було відмовлено. У справі № 910/26904/14 позивач просить визнати недійсним саме правочин між сторонами спору, на підтвердження факту вчинення якого позивач посилається саме на наявність акту № 1 (форми № Р-16) від 199_. Тобто, недійсність правочину між позивачем та відповідачем (на підтвердження факту вчинення якого позивач посилається на наявність згаданого акту) - не було предметом розгляду під час вирішення спору у справі № 910/14964/13, у зв'язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для припинення провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, в обгрунтування підстав порушення при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, апелянт вказував на те, що судом першої інстанції не було розглянуто його заяви про вихід за межі позовних вимог, витребування доказів, а також необґрунтовано залишено заяви про уточнення позовних вимог без розгляду.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Могилів-Подільський консервний завод" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.05.2015 у справі №910/26904/14 передано судді - доповідачу Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 Публічному акціонерному товариству "Могилів-Подільський консервний завод" відновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 07.05.2015 у справі №910/26904/14, апеляційну скаргу прийнято до розгляду, розгляд призначено на 10.06.2015.

В судове засідання 10.06.2015 апелянт представників не направив, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином (поштове повідомлення 835 про вручення 03.06.2015 ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження).

Проте, представником апелянта через канцелярію Київського апеляційного господарського суду подано клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Могилів-Подільський консервний завод" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.05.2015 у справі №910/26904/14 у зв'язку з неможливістю представника апелянта бути присутнім в судовому засіданні, призначеному на 10.06.2015.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, встановленого ч. 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку, що в матеріалах справи наявний обсяг документів для вирішення апеляційної скарги, у зв'язку з чим відхиляє заявлене клопотання апелянта про відкладення розгляду апеляційної скарги та вважає можливим розглянути справу у відсутності представників апелянта.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню, виходячи із наступного.

Згідно наявних матеріалів справи, Київським апеляційним господарським судом встановлено:

Публічне акціонерне товариство "Могилів-Подільський консервний завод" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України, в якому просив суд визнати повністю недійсним (правочин, угоду) на підтвердження факту вчинення якого Державним агентством резерву України було пред'явлено приймальний акт № 1 (форми № Р-16) від 199_ на підставі якого виникло зберігальне зобов'язання щодо мазуту в кількості 179,834 т.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Таким чином, провадження у справі підлягає припиненню за наявності таких умов:

- у справі беруть участь ті ж сторони;

- спір виник про той же предмет та з тих же підстав;

- прийняте рішення набрало законної сили, не змінено і не скасовано відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. 4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 11.06.2014 у справі № 910/14964/13 позов Публічного акціонерного товариства "Могилів-Подільський консервний завод" задоволено повністю, визнано повністю недійсним приймальний акт (форми № р-16) від 199_, яким ВАТ "Могилів-Подільський консервний завод" передано на відповідальне зберігання матеріальні цінності державного резерву, зокрема мазут марки М-100 в кількості 179,834 т.

Проте, постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014 рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2014 у справі № 910/14964/13 скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено в позові.

Постанова суду апеляційної інстанції у справі № 910/14964/13 мотивована тим, що обраний позивачем у своїх позовних вимогах спосіб захисту (визнання недійсним приймального акту (форми №Р-16) від 199_) не відповідає передбаченим законодавствам способам захисту цивільних прав, оскільки акт форми Р-16 є доказом наявності або відсутності юридичного факту, тобто доказом передачі майна на зберігання, проте він не є самим правочином, а відтак колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для захисту права позивача обраним ним шляхом. Таким чином, вимоги позивача про визнання недійсним приймального акту (форми №Р-16) від 199_, яким до ВАТ "Могилів-Подільський консервний завод" передано на відповідальне зберігання матеріальні цінності державного резерву, зокрема мазут марки М-100 в кількості 179,834 т. не підлягають задоволенню, як такі, що не відповідають встановленим законом способам захисту порушених прав.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.12.2014 постанова Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014 в справі № 910/14964/13 - залишена без змін.

В свою чергу, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали виходив з того, що сторонами у справі № 910/14964/13 є Публічне акціонерне товариство "Могилів-Подільський консервний завод" та Державне агентство резерву України, а предметом спору як у справі № 910/14964/13, так і у даній справі є визнання недійсним правочину.

Проте, з наведеними висновками суду першої інстанції, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи з огляду на наступне.

Приймальний Акт форми Р-16 (зберігальне зобов'язання) - є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує факт закладення матеріальних цінностей державного резерву на відповідальне зберігання підприємства-відповідального зберігача. Факт закладення матеріальних цінностей державного резерву на відповідальне зберігання до відповідача підтверджується приймальним Актом (зберігальним зобов'язанням) форми №Р-16.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим запасом матеріальних цінностей, призначений для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. Водночас, статтею 2 вказаного Закону визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника або одержувача без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" від 24.01.1997р. №51/97-ВР (із змінами та доповненнями) запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву.

Розміщення і будівництво на території України підприємств, установ, організацій та інших об'єктів системи державного резерву здійснюються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько- збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Виходячи зі змісту п. 10 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 №1129, матеріальні цінності вважаються закладеними до державного резерву після підписання акта про їх приймання, розміщення на місці зберігання та оформлення відповідних бухгалтерських документів складського обліку.

Як встановлено колегією суддів Київського апеляційного господарського суду, в справі № 910/14964/13 ПуАТ "Могилів-Подільський консервний завод" оскаржувався акт № 1 (форми № Р-16) від 199_ на підставі якого виникло зберігальне зобов'язання щодо мазуту в кількості 179,834 т, який ПуАТ "Могилів-Подільський консервний завод" просило визнати недійсним,і у задоволенні вказаної вимоги було відмовлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014 в справі № 910/14964/13, яка залишена без змін постановою касаційної інстанції.

В свою чергу, у справі № 910/26904/14 позивач просить визнати недійсним саме правочин, який на його думку, укладено між сторонами спору і на підтвердження факту вчинення якого позивач посилається саме на наявність акту № 1 (форми № Р-16) від 199_.

Тобто, предметом спору в справі № 910/14964/13 виступала недійсність акту № 1 (форми № Р-16) від 199_, а в справі № 910/26904/14предметом спору є недійсність правочину, наявність якого позивач обгрунтоваує певним доказом - актом № 1 (форми № Р-16) від 199_, а отже, предмети у наведених справах не є тотожними, що виключає можливість застосування п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що недійсність правочину між позивачем та відповідачем (на підтвердження факту вчинення якого позивач посилається на наявність згаданого акту) - не було предметом розгляду під час вирішення спору у справі № 910/14964/13, у зв'язку з чим предмети спору в справах № 910/14964/13 та № 910/26904/14 - не є тотожними, у зв'язку з чим в справі № 910/14964/13 не було вирішено спір про той же предмет, що і у справі 910/26904/14, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для припинення провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Інші доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було розглянуто його заяви про вихід за межі позовних вимог, витребування доказів, а також необґрунтовано залишено заяви про уточнення позовних вимог без розгляду - судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки заява про вихід за межі позовних вимог розглядається судом саме при прийнятті рішення, що узгоджується з приписами статті 83 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, позивач не позбавлений права повторно звернутися з відповідними заявами та клопотаннями в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення провадження у справі з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 07.05.2015 в справі № 910/26904/14 в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України, і направлення справи № 910/26904/14 до суду першої інстанції для її подальшого розгляду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 99, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Могилів-Подільський консервний завод" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.05.2015 у справі №910/26904/14 - задовольнити.

2. Ухвалу ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.05.2015 у справі №910/26904/14- скасувати.

3. Справу господарського суду міста Києва №910/26904/14 направити до суду першої інстанції для її подальшого розгляду.

4. Матеріали справи № №910/26904/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

Ю.Л. Власов