ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа № 917/243/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. № 2051 від 27.12.2013р.)

відповідача - Ігнатчука М.В. (головний лікар), Поясок М.С. (головний бухгалтер, дов. б/д № 3)

третьої особи - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Кременчуцької центральної районної лікарні, м. Кременчук, Полтавська область (вх. №3161 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 02.04.15р. у справі № 917/243/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Кременчук, Полтавська область

до Кременчуцької центральної районної лікарні, м. Кременчук, Полтавська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України у Кременчуцькому районі Полтавської області, м. Кременчук

про стягнення грошових коштів , -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.04.2015р. по справі № 917/243/15 (суддя Безрук Т.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з Кременчуцької центральної районної лікарні на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 71468 грн. 51 коп. інфляційних, 7431 грн. 80 коп. - річних, 1827 грн. 00 коп. витрат з оплати судового збору. В іншій частині - у позові відмовлено.

Відповідач, Кременчуцька центральна районна лікарня, з даним рішенням суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає прийняте у даній справі рішення необґрунтованим, винесеним з порушенням процесуального та матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що Кременчуцька центральна районна лікарня є бюджетною установою, фінансування якої здійснюється з державного бюджету через бюджети нижчих рівнів, а тому для правильного вирішення даного господарського спору просить суд оцінити в сукупності питання стягнення коштів бюджетної установи з огляду на положення постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 р. №65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету», укладеної додаткової угоди №2 від 31.12.2013 р. до договору підряду №99 від 03.04.2012 р., результатів ревізії фінансово-господарської діяльності Кременчуцької центральної районної лікарні, що була проведена Кременчуцькою ОДФІ в акті від 29.03.2013 р. №01-21-061 та якою було встановлено факт завищення об'ємів виконаних робіт факту повідомлення позивача про відклик підписів з актів виконаних робіт, заперечення Кременчуцької ЦРЛ до акту приймання виконаних робіт по хірургічному відділенню лікарні за березень 2013 року на суму 45896,00 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що під час подання позивачем на підпис актів виконаних робіт, Кременчуцькою ОДФІ проводилась планова виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2012 р., де для перевірки були взяті проведені попередні розрахунки між відповідачем та позивачем по договору підряду № 99 від 03.04.2012р. З метою проведення перевірки виконаних робіт з боку Кременчуцької ОДФІ було висунуто вимогу про проведення контрольних обмірів. Листом від 11.03.2013 р. №01-21/692 позивача було запрошено на проведення контрольних обмірів, але позивач не з'явився. Актом перевірки Кременчуцькою ОДФІ від 29.03 2013 р. №01-21-061 було виявлено порушення законодавства України з боку позивача в частині завищення об'ємів виконаних робіт. Після чого лікарня листом від 14.03.2013 р. №01-21/748 повідомила позивача про відклик підпису на актах до моменту усунення виявлених перевіркою порушень. Надалі Кременчуцькою ЦРЛ направлялися листи від 11.04.2013р. №01-21/692, від 18.04.2013р. №01-21/1146, від 23.05.2013 р. №01-21/1380 щодо проведення контрольних замірів, наданні проектної документації будівництву та підтверджуючих документів про сплату ЄСВ за попередньо перераховані кошти на адресу ФОП ОСОБА_4 Проте відповіді на ці листи відповідач не отримав. Також, листом № 01-21/1414 від 27.05.2013р. лікарня повідомила позивача про відсутність проектно-кошторисної документації, актів на приховані роботи, виконавчої схеми, журналів технічного, авторського нагляду, документів, що підтверджують придбання будівельних матеріалів, які необхідні для заповнення декларації про готовність об'єкту та введення його в експлуатацію. Отже, відповідач стверджує, що незважаючи на неодноразові повідомлення, ФОП ОСОБА_4 не з'явилась на жодну комісію відносно проведення капітального ремонту хірургічного відділення Кременчуцької центральної районної лікарні. Зазначене на думку відповідача підтверджує, що ФОП ОСОБА_4 своєю поведінкою, а саме не реагуванням на звернення лікарні та Кременчуцької ОДФІ порушила положення частини 1 статті 613 ЦК України. Окрім цього, відповідач зазначає, що аналогічне порушення ФОП ОСОБА_4 вчинила у вересні 2014 року, зокрема не з'явилась на вимогу Кременчуцької ОДФІ щодо підтвердження кредиторської заборгованості на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014р. № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету», що унеможливило проведення розрахунків у добровільному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.06.2015р. по справі № 917/243/15 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.06.2015р. о 15:30 год.

16.06.2015р. від Кременчуцької центральної районної лікарні, м. Кременчук, Полтавська область надійшло клопотання (вх. № 9419), в якому відповідач просить долучити до матеріалів справи належним чином засвідчені копії додаткових документів та відповідні пояснення до них, а саме: 1) Реєстр бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників бюджетних коштів від 26.12.2013 року №309, з якого видно, що Кременчуцька ЦРЛ 26.12.2013р. подала в УДКСУ в Кременчуцькому районі належним чином оформлене фінансове зобов'язання №309 про сплату на користь кредитора - ФОП ОСОБА_4 коштів в сумі 228333,90 гривень. На цьому документі є вхідний штамп УДКСУ, зазначено дату отримання - 26.12.2013 року, та вхідний номер; 2) Платіжне доручення від 27.12.2013р. №447 про перерахування 228333,90 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4; це доручення було передано в цей же день в УДКСУ; 3) Реєстр бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників бюджетних коштів від 24.02.2014р. №115, з якого видно, що Кременчуцька ЦРЛ в зв'язку з нездійсненням УДКСУ оплати наших попередніх зобов'язань, датованих груднем 2013 року, в лютому повторно подана в УДКСУ в Кременчуцькому районі належним чином оформлене фінансове зобов'язання №115 про сплату на користь кредитора - ФОП ОСОБА_4 коштів в сумі 228333.90 гривень. Цей фінансовий документ був отриманий УДКСУ 24.02.2014 року, про що свідчить, вхідний штамп УДУСУ на ньому; 4) Платіжне доручення від 26.02.2014 року №59 про перерахування 228333.90 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4; це доручення було передано в цей же день в УДКСУ. При цьому відповідач зазначає, що станом на кінець квітня 2014 року УДКСУ оплату виставлених лікарнею зобов'язань на користь ФОП ОСОБА_4 не здійснило, натомість в цей час у ФОП ОСОБА_4 змінились реквізити рахунків, про що лікарню було повідомлено листом від 18.04.2014 року (вх.23.04.2014 року №01-20/771), що змусило відповідача ввести наступні зміни у фінансові зобов'язання щодо оплати ФОП ОСОБА_4, а саме: Реєстром бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників бюджетних коштів від 30.04.2014 року №273 лікарнею зняті зобов'язання зі сплати неоплаченої суми 228333,90 грн., на старі рахунки ФОП ОСОБА_4, а Реєстром від 30.04.2014 року №274, внесено зобов'язання зі сплати цієї суми на користь ФОП ОСОБА_4 на її нові банківські реквізити. 30.04.2014 рову лікарнею подане платіжне доручення №107 до УДКСУ у відповідності з Реєстром, зазначеним вище. На зворотньму боці нього платіжного доручення головний казначей казначейської служби УДКСУ зробив надпис: «Повернуто без виконання згідно постанови КМУ від 21.03.2014 року №65». Оскільки необхідною умовою перерахування бюджетних коштів за підряд, згідно постанови КМУ від 21.03.2014 року №65, було в той час підтвердження існування кредиторської заборгованості ЦРЛ фінансовою інспекцією, 5 травня 2014 року, тому після повернення УДКСУ без оплати зобов'язання, лікарня звернулась до КОДФІ з листом-вимогою №01-21/1120 про проведення перевірки та підтвердження зобов'язань зі сплати кредиторської заборгованості перед ФОП ОСОБА_4 Актом КОДФІ від 30.09.2014 року №01-21-056 кредиторська заборгованість не була підтверджена, в основному, через ненадання підрядником ОСОБА_4 необхідних документів та її неявки для проведення замірів об'ємів робіт, ненадання пояснень з питань, що виникли у КОДФІ під час перевірки. Станом на початок жовтня 2014 року вже існували судові рішення про стягнення коштів на користь ФОП ОСОБА_4, тому 07.10.2014 року лікарнею було подане до УДКСУ в черговий раз платіжне доручення №107 про сплату цієї суми - 228333,90 грн. добровільно, але УДКСУ оплату не провело, натомість, надіслало лікарні письмове попередження від 07.10.2014 року за №1, в якому в якості підстави відмови здійснення оплати посилалось на відсутність відповідного документу з фінінспекції. Відповідач наголошує на тому, що зазначені документи підтверджують послідовні, постійні намагання відповідача кілька разів поспіль оплатити послуги ФОП ОСОБА_4 на вказану суму, починаючи з грудня 2013 року; при цьому, фінансові документи відповідачем складались належним чином, відповідно до вимог бюджетного законодавства та вчасно подавались ним до УДКСУ. З цих обставин відповідач просить суд апеляційної інстанції врахувати зазначені обставини, та дослідити надані лікарнею документи, за результатами розгляд яких прийняти рішення про задоволення доводів апеляційної скарги, скасування рішення місцевого господарського суду у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дані пояснення та додаткові докази залучені судом апеляційної інстанції до матеріалів справи.

Третя особа - Державна казначейська служба України у Кременчуцькому районі Полтавської області також надала відзив на апеляційну скаргу, в якому по суті спору зазначила, що фінансові бюджетні зобов'язання на суму 228333,90 грн. по договору підряду від 03.04.2012 № 99 (зареєстровані частково згідно умов договору) укладеного з ФОП ОСОБА_4 було надано Кременчуцькою ЦРЛ реєстром бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджених коштів від 26.12.2013 № 308, з порушенням п. 2.4 наказу МФУ від 02.03.2012 № 309 "Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України" (Протокол про порушення бюджетного законодавства від 26.12.2013р. надається до відзиву на апеляційну скаргу), так як дата виникнення фінансового зобов'язання - 11.03.2013р. за номером 2/99. При цьому надавались підтверджуючі документи відповідно до наказу Державної казначейської служби України від 29.04.2013р. № 68 "Методичні рекомендації щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів", які були повернуті установі з другим примірником реєстру бюджетних фінансових зобов'язань та відміткою органу Казначейства. Станом на 26.12.2013 року (на момент взяття фінансових зобов'язань) залишок коштів на спеціальному рахунку Кременчуцької ЦРЛ становив 918870,36 грн. На виконання протоколу про бюджетне правопорушення 30.12.2013 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області прийнято рішення про зупинення операцій на рахунках Кременчуцької ЦРЛ строком на 15 календарних днів. Перереєстрація в 2014 році фінансових бюджетних зобов'язань на суму 228333,90 грн. була здійснена центральною районною лікарнею згідно реєстру №115 від 24.02.2014 року. Платіжне доручення від 07.10.2014 № 107 на перерахування коштів за капітальний ремонт хірургічного відділення в суму 228333,90грн. повернуто без виконання в зв'язку з порушеннями п.10.7 пп. в) г') наказу МФУ від 23.08.2012р. №938 «Про затвердження Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів»; п.11.2 постанови КМУ № 65 від 01.03.2014 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету", а саме - сума платіжного доручення не відповідає сумі зареєстрованим фінансовим зобов'язанням; відсутній відповідний документ органу Державної фінансової інспекції щодо підтвердження обсягів кредиторської заборгованості за капітальними видатками (Попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства додається до відзиву на апеляційну скаргу). Управління державної казначейської служби України у Кременчуцькому районі 19.03.2015 року керуючись п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" виконало наказ Господарського суду Полтавської області від 23.02.2015 року по справі № 917/1791/14 про примусове виконання рішення, стягувач ФОП ОСОБА_4, стягнувши з Кременчуцької центральної районної лікарні суму основного боргу 228333,90 грн. та 4566,68 грн. судового збору. Крім того, третя особа повідомила, що на виконання наказу господарського суду Полтавської області від 22.04.2015 року по справі № 917/243/15 позивач 28.04.2015 року подав повний пакет документів для стягнення з Кременчуцької ЦРЛ - 71468,51 грн. - інфляційних, 7431,80 грн. - річних та 1827,00 грн. - витрат з оплати судового збору. Станом на 11.06.2015 року в зв'язку з недостатністю коштів на рахунку Кременчуцької центральної районної лікарні наказ господарського суду виконано частково: інфляційних внесків на суму 22458,48 грн., річних - 7431,80 грн., судового збору - 1827,00 грн. Також Управління Державної казначейської служби України у Кременчуцькому районі Полтавської області зазначило, що в прийнятті рішення покладається на розсуд суду, а тому керуючись правами, наданими стороні, просить розглянути дану апеляційну скаргу у відповідності до вимог чинного законодавства без участі його представника.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів скаржника заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. В обґрунтування свої заперечень позивач посилається на те, що оскільки відповідач несвоєчасно виконав грошові зобов'язання за Договором підряду № 99 від 03.04.2012р., що встановлено відповідними рішеннями, тому суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача інфляційні втрати та 3% річних. Також позивач зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, позивач вважає посилання відповідача на затримку розрахунку саме органами Державної казначейської служби України, та відсутність бюджетних коштів, необґрунтованими, оскільки із повідомлень казначейської служби в Кременчуцькому районі вбачається наявність відповідних сум на рахунках Кременчуцької ЦРЛ та зафіксовано факт порушення бюджетного законодавства останньою. Також позивач зазначає, що акт ревізії ОДФІ м. Кременчука № 01-21-056 від 30.09.2014 вже був предметом дослідження під час розгляду справи № 917/1791/14, а тому посилання відповідача на цей акт є безпідставним.

15.06.2015р. та 16.06.2015р. Кременчуцька центральна районна лікарня звернулась до суду апеляційної інстанції із клопотаннями (вх. №№ 9282, 9420), в яких просить розгляд справи відкласти з метою забезпечення участі юриста лікарні в розгляді даної справи та підтриманні доводів апеляційної скарги. В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що юрист ЦРЛ - Совенко Олександр Павлович в цей час перебуває у відпустці по 30 червня 2015 року, а тому ЦРЛ не має можливості належним чином, з залученням професійного юриста, захистити свої права під час розгляду справи. Юрист перебуває за межами міста, і відкликати його з відпустки в найближчі 10 днів неможливо. Інших фахівців в галузі права в ЦРЛ немає.

Присутні в судовому засіданні 16.06.2015р. уповноважені представники Кременчуцької центральної районної лікарні - головний лікар М.В. Ігнатчук та головний бухгалтер М.С. Поясок підтримали заявлене клопотання та просили розгляд справи відкласти.

Уповноважений представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні 16.06.2015р. проти заявленого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи заперечував.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки в даному випадку неявка юриста Кременчуцької центральної районної лікарні не перешкоджає перегляду прийнятого у даній справі рішення в апеляційному порядку, а справа може бути розглянута за участю представників Кременчуцької центральної районної лікарні - головного лікаря М.В.Ігнатчук та головного бухгалтера М.С. Поясок. Наведені відповідачем у клопотанні обставини в даному випадку є такими, що не перешкоджають розгляду справи в даному судовому засіданні по суті.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті в даному судовому засіданні 16.06.2015р. лише за участю представників позивача та відповідача, з урахуванням наявних у справі письмових матеріалів у їх сукупності.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, заслухавши уповноважених представників позивача та відповідача, які підтримали свої правові позиції у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Кременчуцької центральної районної лікарні не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та обґрунтовано встановлено господарським судом, 17.09.2013р. між позивачем - ФОП ОСОБА_4 та відповідачем - Кременчуцькою центральною районною лікарнею укладено Договір підряду № 046/1 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого відповідач, як Замовник, доручив і зобов'язався оплатити, а позивач, як Підрядник, зобов'язався виконати капітальний ремонт хірургічного відділення Кременчуцької ЦРЛ.

Даний договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Статтею 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з частиною 1 статті 844 Цивільного кодексу України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Згідно з пунктом 2.1. Договору об'єм, характер і ціна робіт даного Договору визначається договірною ціною, складеною на основі проектно-кошторисної документації.

Пунктом 2.2. Договору сторонами передбачена загальна сума робіт - 391757,00 грн.

В матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії складених та підписаних позивачем і відповідачем: договірної ціни на ремонт приміщень, відповідного об'єктного кошторису, зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, локального кошторису на ремонт приміщень, довідки про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2012 року та за березень 2013 року (том 1 аркуші справи 23-59, 83).

Також в матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії підписаних між сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за липень 2012р. та за березень 2013р. на загальну суму 391757,00 грн. (том 1 аркуші справи 60-82, 84-93).

Відповідно до п. 5.1. Договору, оплата за виконані роботи підрядником здійснюється замовником на основі актів виконаних робіт (КБ-2в і довідки КБ-3), підписаних представниками замовника і підрядника протягом 3 банківських днів після підписання акта виконаних робіт згідно пункту 1 статті 49 Бюджетного кодексу України.

Додатковою угодою № 1 від 29.12.2012р. до Договору сторони змінили пункт 2.2. Договору, визначивши, що загальна сума договору складає 391 757,00 грн., яка може бути зменшена в залежності від реального фінансування та складає на 2012 рік - 117 527,10 грн., на 2013 рік - 274 229,90 грн. (том 1 аркуш справи 21).

За додатковою угодою № 2 від 31.12.2013р. сторонами внесено зміни до пункту 2.2. Договору, за якими загальна сума договору складає 391 757,00 грн., яка може бути зменшена в залежності від реального фінансування та складає на 2012 рік - 117 527,10 грн., на 2013 рік - 228333,90 грн., на 2014 рік - 45896,00 грн. (том 1 аркуш справи 22).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак відповідач за виконані відповідачем роботи розрахувався лише частково, сплативши 10.04.2012р. у вигляді попередньої оплати 117527,10 грн. (том 1 аркуш справи 94).

Враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання по сплаті вартості виконаних позивачем вчасно не виконав, останнім було подано позовну заяву до господарського суду Полтавської області у справі № 917/1791/14 про стягнення з відповідача основного боргу 228333,90 грн. за договором підряду № 99 від 03.04.2012 року та 17335,10 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання (справа № 917/1791/14; том 1 аркуші справи 11-17).

Рішенням господарського суду Полтавської області у справі № 917/1791/14 від 30.10.2014р. позов задоволено частково та стягнуто з Кременчуцької центральної районної лікарні на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 228333,90 грн. основного боргу та 4566,68 грн. судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015р. дане рішення господарського суду Полтавської області від 30.10.2014р. у справі № 917/1791/14 залишено без змін (том 1 аркуші справи 109-117).

Під час розгляду справи № 917/1791/14 судами першої та апеляційної інстанції було встановлено факт виконання робіт позивачем за Договором на суму 228333,90 грн., а також наявність заборгованості відповідача перед позивачем у зазначеному розмірі.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, під час розгляду однієї справи, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки вказані судові рішення набрали законної сили, тому на їх виконання господарським судом Полтавської області був виданий відповідний наказ від 23.02.2015р. (том 1 аркуш справи 167).

Наявна в матеріалах справи виписка з банківського рахунку від 23.03.2015р. (том 1 аркуш справи 166) підтверджує сплату відповідачем 19.03.2015р. на користь позивача присуджених за рішенням суду у справі № 917/1791/14 сум основного боргу в розмірі 228333,90 грн. за ремонтні роботи, а також 4566,68 грн. судового збору.

Предметом позову у даній справі № 917/243/15 є стягнення з відповідача 71468,51 грн. - втрат від інфляції, в зв'язку з несплатою боргу за договором підряду № 99 від 03.04.2012 року в сумі 228333,90 грн., які нараховані позивачем за період з 14.03.2013 року по 16.03.2015 року та 12911,81 грн. - 3% річних (період з 14.03.2013 року по 31.01.2015 року, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог; том 1 аркуші справи 157-159) у відповідності до приписів статті 625 Цивільного кодексу України

Приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення заявлених позивачем вимог та стягуючи з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в сумі 71468,51 грн. та 3% річних в сумі 7431,80 грн., господарський суд Полтавської області виходив з наступного.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.10.2014р. та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015р. у справі № 917/1791/14 було встановлено, що відповідач мав сплатити позивачу вартість виконаних робіт за договором підряду № 99 від 03.04.2012р. в сумі 228333,90 грн. терміном до 31.12.2013р. (включно). При цьому, судами також досліджувались умови додаткової угоди № 2 від 31.12.2013р., відповідно до якої сторони узгодили, що відповідач сплачує в 2013 році 228333,90 грн. за виконані позивачем роботи в строк до 31.12.2013р.

Таким чином, прострочення виконання відповідачем зобов'язання зі сплати даної суми починається 01.01.2014р.

Господарським судом Полтавської області здійснено власний перерахунок суми інфляційних втрат, що заявлені позивачем до стягнення (том 1 аркуш справи 224), відповідно до якого нарахована позивачем сума інфляційних в розмірі 71468,51 грн. (період з 14.03.2013 року по 16.03.2015 року) не перевищує розрахункову суму інфляційних, які підлягають стягненню за період прострочення виконання відповідачем зобов'язання з 01.01.2014р. - 16.03.2015р.

З цих обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційних в розмірі 71468,51 грн. визнані судом першої інстанції обґрунтованими, правомірними та задоволені у повному обсязі.

Крім того, господарським судом перевірено правильність періоду та суми нарахованих, і заявлених до стягнення позивачем 3 % річних в сумі 12911,81 грн., та встановлено, що за період з 01.01.2014р. - 31.01.2015р. сума 3 % річних становить 7431,80 грн. (том 1 аркуш справи 224), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню з огляду на їх обґрунтованість. Натомість вимоги про стягнення 5480,01 грн. річних, що нараховані позивачем за період 14.03.2013р. - 31.12.2013р. залишені судом першої інстанції без задоволення, оскільки за умовами Договору та Додаткової угоди № 2 від 31.12.2013р. строк оплати виконаних робіт у даному періоді ще не настав і, відповідно, прострочення виконання зобов'язання було відсутнє.

Колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується з даними висновками господарського суду першої інстанції з мотивів доведення позивачем правових підстав для застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором підряду № 99 від 03.04.2012 року у вигляді сплати нарахованих на суму боргу в розмірі 228333,90 грн. інфляційних втрат в сумі 71468,51 грн. за період з 01.01.2014р. - 16.03.2015р. та 7431,80 грн. 3% річних за період з 01.01.2014р. - 31.01.2015р. та вважає, що їх нарахування у повному обсязі відповідає нормам матеріального права і узгоджується із наявними у справі матеріалами у їх сукупності.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, грошове зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

В даному випадку позивач скористався наданим йому правом вимоги про стягнення з відповідача в судовому порядку зазначених сум, оскільки станом на 16.03.2015р. грошові зобов'язання в сумі 228333,90 грн. за договором підряду № 99 від 03.04.2012 року відповідачем фактично не були виконані, а підстави для припинення грошового зобов'язання, передбачені цим договором, станом на 16.03.2015р. були відсутні.

Разом з цим колегія суддів враховує те, що згідно статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Із матеріалів справи вбачається, що сплата відповідачем заборгованості в сумі 228333,90 грн. відбулася з простроченням, а кошти зараховані на рахунок отримувача (позивача у справі) саме 19.03.2015р., в зв'язку з чим позивач нарахував інфляційні втрати до 16.03.2015р., а 3 % річних до 31.01.2015р., тобто в межах періоду прострочення.

З урахуванням положень статті 199 Господарського кодексу України, виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано у встановленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу сум (пункт 7.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового прав та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Нарахування річних та інфляційних втрат здійснюється за весь період прострочення, який не переривається ні при подачі позову про стягнення основної заборгованості, ні пред'явленням відповідного наказу до виконання, а припиняється лише при належному виконанні зобов'язань.

Згідно пункту 9 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013р. № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

У зв'язку з цим інфляційні втрати та 3% річних нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог законів України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження".

Зазначене узгоджується із правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11, і є обов'язковою для всіх судів України відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України.

З цих обставин колегією суддів відхиляються доводи заявника апеляційної скарги про відсутність його вини в несвоєчасній оплаті вартості виконаних позивачем робіт, а надані на підтвердження цих обґрунтувань суду апеляційної інстанції документальні докази, не приймаються до уваги, оскільки нарахування інфляційних втрат та 3 % річних здійснюється незалежно від вини боржника з підстав вищенаведеного мотивування.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

З цих обставин посилання відповідача на відсутність бюджетних коштів, не виправдовує його бездіяльність, як Замовника підрядних робіт, і в даному випадку не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Доводи відповідача щодо відсутності бюджетного призначення на фінансування робіт за договором підряду, також не може бути підставою для звільнення його від обов'язку оплати вартості підрядних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати Замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Така ж правова позиція викладена в пункті 5 оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013 № 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду", та обґрунтовано врахована господарським судом першої інстанції при вирішенні даного господарського спору.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на затримку розрахунків з позивачем органами Державної казначейської служби України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України саме на відповідача покладено обов'язок надати суду докази сплати вартості виконаних позивачем робіт. Натомість із наданих суду апеляційної інстанції повідомлень казначейської служби в Кременчуцькому районі вбачається наявність відповідних сум на рахунках Кременчуцької ЦРЛ, а також зафіксовані факти порушення бюджетного законодавства саме з боку лікарні.

Заявник апеляційної скарги стверджує про неможливість підтвердження розміру кредиторської заборгованості Кременчуцької ЦРЛ через не проведення відповідної звірки з позивачем. В якості доказу на підтвердження цих обставин відповідач наводить дані, що містяться в акті ревізії ОДФІ м. Кременчука № 01-21-056 від 30.09.2014р. Крім того, скаржник з посиланням на норму статті 613 Цивільного кодексу України зазначає, що в даному випадку було прострочення кредитора і відповідач не повинен сплачувати проценти за час прострочення кредитора, оскільки через бездіяльність позивача відповідач не зміг своєчасно зареєструвати свої зобов'язання в органах казначейства.

Однак ці доводи також не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки всі ці обставини вже були предметом дослідження під час всього розгляду справи № 917/1791/14 та визнані судами першої і апеляційної інстанції необґрунтованими, а тому дані факти не підлягають доведенню знову у відповідності до приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання відповідача на те, що рішеннями судів у справі № 917/2611/13 встановлено безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідача коштів за договором № 99, в зв'язку з неподанням відповідачем додаткових доказів та нез'явлення на перевірку, що унеможливило проведення розрахунку, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки предметом спору у справі № 917/2611/13 було стягнення 45896,00 грн. за 2014р. Натомість предметом розгляду даної справи № 9174/243/15 є стягнення інфляційних та річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості в розмірі 228333,90 грн. за 2013 рік, правомірність якої та строк настання зобов'язання з її оплати вже встановлено судами у справі № 917/1791/14.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апеляційної скарги Кременчуцької центральної районної лікарні, м. Кременчук, Полтавська область не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду Полтавської області, викладених у рішенні від 02.04.2015р. по даній справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення - відсутні.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кременчуцької центральної районної лікарні, м. Кременчук, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 02.04.2015р. у справі № 917/243/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складено 19.06.2015р.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.