ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" червня 2015 р.Справа № 916/1550/15-г

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот";

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Одеський завод радіально-свердлильних верстатів";

про стягнення 94 112,12 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Одеський завод радіально-свердлильних верстатів", в якій просить суд стягнути останнього штраф у сумі 89 190,00 грн., збитки у розмірі 4 922,12 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 882,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки № 26сн/36-0503 від 05.03.2013 року в частині поставки якісної продукції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.04.2015р. було порушено провадження у справі № 916/1550/15-г із призначенням її до розгляду в засіданні суду 25.05.2015р.

Ухвалою суду від 25.05.2015р. у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також з огляду на неподання витребуваних ухвалою суду доказів, розгляд справи було відкладено на 10.06.2015 року. Явку позивача було визнано необов'язковою.

У судове засідання 10.06.2015 року представник позивача, який повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 25.05.2015 року (а.с.59), не з'явився.

Відповідач - Публічне акціонерне товариство "Одеський завод радіально-свердлильних верстатів" про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, шляхом надсилання судової ухвали про порушення провадження у справі від 14.04.2015 року та ухвали про відкладення розгляду справи від 25.05.2015 року на адресу, зазначену у спеціальному витязі з ЄДР (а.с.56-54), у судове засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що ухвала про порушення провадження у справі була отримана відповідачем, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.55), а судове відправлення ухвали про відкладення розгляду справи від 25.05.2015 року було повернуто поштою із відміткою «Зачинено, охорони немає, нежилий вигляд» (а.с.61-63), суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача та представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, приймаючи до уваги, що, розглядаючи справу, суд повинен дослідити усі правовідносини, що виникли між сторонами, та надати їм відповідну правову оцінку, суд вказує наступне.

Відповідно п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Одеський завод радіально-свердлильних верстатів" (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (Покупець) було укладено договір поставки №26 сн/36-0503 (а.с.13-16), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити радіально свердлильний верстат з горизонтальною віссю свердління ОС 2660, в кількості, асортименті і за цінами, вказаними у додатку № 1, що є невід'ємною частиною договору.

Загальна сума договору складає 891900,00 грн., в тому числі 148650,00 грн. (п. 3.2 договору).

Таким чином, проаналізувавши зміст вказаного договору, суд доходить висновку про можливість застосування до нього норм, що регулюють правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами

Як вбачається з матеріалів справи, позивач згідно договору перерахував на користь відповідача в якості попередньої оплати за радіально свердлильний верстат грошові кошти у розмірі 847 305,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними платіжними дорученнями (а.с.20-23).

Вищевказане обладнання було поставлено позивачу 04.12.2013 року, що підтверджується відповідною накладною (а.с.18)

Залишок вартості товару у розмірі 44595,00 грн. було сплачено позивачем 26.12.2013 року, що підтверджується платіжним дорученням № 31445 (а.с.24).

Як слідує з матеріалів справи, в період з 23.12.2013 року по 26.12.2013 року за участю представників сторін були проведені монтажні та пусконалагоджувальні роботи верстату, що підтверджується відповідним актом приймання - передачі вказаних робіт, згідно якого роботи виконані в повному об'ємі, недоліків виявлено не було (а.с.25).

Разом з тим, в подальшому, в процесі експлуатації поставленого відповідачем радіально- свердлильного верстату, позивачем у серпні 2014 року було виявлено дефекти у його роботі, а саме течу мастила по герметичному з'єднанню датчика електромагнітної муфти в корпусі редуктора, у районі насосу та двигуна та в інших вузлах верстата, сторонній шум двигуна, задимленість під час роботи, що підтверджується наявною в матеріалах справи відомістю дефектів, затвердженою 27.08.2014 року (а.с.26).

Як встановлено судом, Позивачем 01.09.2014 року на адресу відповідача було направлено лист за вих. № 1474 щодо направлення відповідного представника для складення акту невідповідності продукції по якості (а.с.27).

29.09.2014 року позивачем з огляду на відсутність будь-якої відповіді на вказаний лист, на адресу відповідача було повторно відправлено лист з вимогою направити представника відповідача для складання акту (а.с.28).

В свою чергу відповідач 02.10.2014 року згідно листа за вих. № 876 (а.с.29) повідомив про неможливість направлення свого представника для ремонту верстату, з огляду на проведення на території Луганській області АТО. При цьому, запевнив позивача, щоне відмовляється від виконання гарантійних зобов'язань та після зупинення бойових дій, ним на адресу позивача буде направлено спеціаліста.

В подальшому, 28.10.2014 року залученими позивачем експертами Луганської Регіональної торгово-промислової палати України було складено акт експертизи № 382 (а.с.34-35), яким було встановлено, що радіально-свердлильний верстат використовується у ремонтно-механічному цеху, механічних пошкоджень немає, при візуальному огляді працюючого обладнання в режимі холостого ходу експертом було виявлено течу мастила по роз'ємним з'єднанням гідросистеми. У момент запуску верстата з'являється різкий запах перегрітого мастила або запах, що нагадує перегріті фрикційні кільця фрикційної муфти (тетінакс і тексталіт). При роботі обладнання постійно присутній шум невизначеного характеру в області кріплення головного циліндру поз.23 лист 12-13 ОС2660.00.00.000РЭ, при збільшенні навантаження шум посилюється. При проведенні експертизи деталі на верстаті не опрацьовувались. Зняття пломб механізму приводу головного циліндру експертом не проводилось.

З огляду на перебування верстату на гарантії, позивачем не було порушено пломбування, а 11.11.2014 року було направлено лист на адресу відповідача щодо направлення його представника для складання акту невідповідності продукції по якості (а.с.36).

Як вбачається з матеріалів справи, після прибуття представника відповідача О.А. Боброва, 02.12.2014 року між сторонами було складено акт № 1(а.с.40), яким після виявлення дефектів, відображених у вказаному документі, що виникли в процесі експлуатації обладнання, було підтверджено необхідність здійснити гарантійний ремонт зазначеного обладнання з усуненням виявлених дефектів.

В подальшому вищевказаним представником відповідача було здійснено гарантійний ремонт обладнання, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом про усунення дефектів № 2 від 26.12.2014 року, підписаним обома сторонами (а.с.41), а також продовжено гарантійний строк обслуговування на 3 місяця.

Вважаючи, що вищевказане підтверджує факт поставки відповідачем неякісної продукції, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення штрафу відповідно до п.8.7 договору та збитків у вигляді сплати за проведення експертизи.

Оцінюючи вимоги про стягнення штрафу, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 7 ст. 269 ГК України у разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Згідно п. 8.7 договору, у випадку поставки неякісної продукції чи відмови від поставки Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 10 % від загальної суми укладеного договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 673 ЦК України, Продавець повинен передати Покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо Продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений Покупцем про конкретну мету придбання товару, Продавець повинен передати Покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Відповідно до ст. 675 ЦК України, товар, який Продавець передає або зобов'язаний передати Покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання Покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 1.2 договору, поставлена продукція повинна відповідати по якості і комплектності стандартам заводу - виробника ПАТ «ОЗРСВ».

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що Постачальник поставляє продукції на склад Покупця м. Сєвєродонецьк за рахунок Постачальника. Продукція рахується поставленою Поставником і прийнятою Покупцем:

- по кількості згідно накладної і підписаного акту введення в експлуатацію;

- приймання по якості і комплектності продукції здійснюється згідно паспортних даних на продукцію. Невідповідність якості та комплектності оформляється актом, підписаним обома сторонами. Виклик представника Постачальника в даному випадку обов'язковий.

Представник Постачальника зобов'язаний прибути на підприємство Покупця на протязі 10 днів з дня виклику. При нез'явленні представника Постачальника протягом 10 днів, акт про невідповідність продукції по якості і комплектності оформляється Покупцем і рахується прийнятим стороною Постачальника.

- датою поставки вважається дата, вказана в накладній при наявності підпису Покупця.

Відповідно до п. 7.1 договору, Постачальник гарантує нормальну роботу поставленої продукції на протязі 12 місяців з моменту вводу в експлуатацію, але не більше 18 місяців з моменту поставки продукції і підписання акту вводу в експлуатацію Покупцеві, при дотриманні Покупцем умов експлуатації і зберігання.

У випадку виявлення дефектів продукції при прийманні і в гарантійний період чи у випадку її невідповідності умовам договору, Постачальник зобов'язаний за свій рахунок по вимозі Покупця усунути всі виявлені дефекти чи заміни продукцію новою. Строк усунення дефектів - 30 календарних днів, заміни - 180 календарних днів з дня підписання сторонами акту про невідповідність продукції умовам договору чи про виявлені дефекти (п. 7.2 договору).

Як встановлено судом, в момент передачі відповідачем позивачу обладнання, жодних претензій щодо якості поставленого верстату у останнього не було.

Більш того, під час проведення в період з 23.12.2013 року по 26.12.2013 року монтажних та пусконалагоджувальних робіт верстату, недоліків щодо його роботи не виявлено.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору поставки, то штраф у розмірі 10% від суми договору передбачений, у випадку поставки Постачальником неякісної продукції чи відмову від поставки

Разом з тим, як встановлено судом, п. 7 договору передбачено гарантійні зобов'язання постачальника.

Проведення відповідачем гарантійного ремонту поставленого обладнання підтверджується актом №2 про усунення недоліків від 26.12.2014 року (а.с.41). Вказаний документ підписаний обома сторонами, жодних претензій щодо неякісного усунення недоліків позивачем не висунуто.

Таким чином, суд вважає, що позивачем помилково ототожнюється поставка неякісного товару з гарантійними випадками, що мали місце, оскільки ані в акті експертизи від 28.10.2014 року (а.с.34-35), ані в акті про виявлені дефекти від 02.12.2014 року (а.с.40) жодним чином не зазначено про те, що вказана продукція була неналежної якості, а, навпаки, сторонами було складено саме акт про виявлені дефекти, а не акт про невідповідність продукції умовам договору (п.7.2 договору).

При цьому, як вбачається з умов договору, який є обов'язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України, пунктом 8.6 передбачено окрему можливість стягнення штрафу у випадку не виконання Постачальником гарантійних зобов'язань згідно п.7.1 договору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги не доведення позивачем в порядку ст. 33 ГПК України факту поставки відповідачем товару неналежної якості, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі, що заявлений до стягнення.

Щодо стягнення з відповідача збитків у сумі 4922,12 грн. суд вказує наступне.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У пункті 1 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 р. N 02-5/215 „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29 грудня 2007 року N 04-5/239 визначено, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Згідно ж до п. 6 Роз'яснень встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Таким чином, предметом доведення по справам про стягнення збитків є: по-перше, наявність збитків та визначення правових підстав їх виникнення, по-друге, наявність вини особи, яка завдала ці збитки, а по-третє, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і завданими збитками.

Вирішуючи питання про стягнення збитків, завданих позивачу за невиконання відповідачем умов договору, суд виходить з наступного.

Як вбачається з п. 7.2 договору, у випадку виявлення дефектів продукції при прийманні і в гарантійний період чи у випадку її невідповідності умовам договору, Постачальник зобов'язаний за свій рахунок по вимозі Покупця усунути всі виявлені дефекти чи замінити продукцію новою. Строк усунення дефектів - 30 календарних днів, заміни - 180 календарних днів з дня підписання сторонами акту про невідповідність продукції умовам договору чи про виявлені дефекти.

При цьому, за змістом п. 2.1 договору, виклик представника Постачальника у разі необхідності підписання акту є обов'язковим.

Представник Постачальника зобов'язаний прибути на підприємство Покупця на протязі 10 днів з дня виклику. При нез'явленні представника Постачальника протягом 10 днів, акт про невідповідність продукції по якості і комплектності оформляється Покупцем і рахується прийнятим стороною Постачальника.

Разом з тим, в порушення умов договору, відповідач не з'явився на виклик позивача для складання акту, повідомивши про неможливість такого з'явлення, з огляду на проведення на території Луганській області АТО.

При цьому, суд враховує, що відповідно до розділу 10 договору, учасники договору не несуть відповідальності за недодержання чи невиконання умов договору, якщо невиконання стало наслідком причин, що знаходять поза сфери контролю не виконуючої сторони, подібних: стихійним лихам, погодним умовам, пожежам, війнам, страйкам, втручанням зі сторони влади.

Сторона повинна негайно повідомити іншу сторону про настання і припинення вищевказаних обставин, при цьому, доказами про наявність форс-мажору є наявність свідоцтва Торгово-промислової палати України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем в порушення вимог вказаної статті не надано доказів наявності форс-мажорних обставин в порядку п. 10.2 договору, у зв'язку з чим підстави для звільнення відповідача від відповідальності відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем з метою складення акту щодо виявлення дефектів обладнання, для проведення відповідної експертизи 28.10.2014 року було залучено експертів Луганської Регіональної торгово-промислової палати.

За проведення вказаної експертизи позивачем на підставі виставленого палатою рахунку - акту № 382 від 28.10.2014 року (а.с.32), 11.11.2014 року було сплачено грошові кошти у сумі 4922,12 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним платіжним дорученням (а.с.33).

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що залучення позивачем експертів Луганської Регіональної торгово-промислової палати щодо складення акту експертизи, фактично, було викликано необхідністю встановлення дефектів обладнання для їх подальшого усунення, а висновки по акту експертизи були враховані відповідачем при усуненні дефектів (а.с.41), суд доходить висновку про те, що заявлені збитки були понесені позивачем внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань, взятих по договору, у зв'язку з чим вимоги щодо стягнення збитків у сумі 4 922,12 грн. підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги часткове задоволення судом позову Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Одеський завод радіально-свердлильних верстатів" (65005, Одеська область, м. Одеса, Малиновський район, вул. Бугаївська, буд. 21, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (93403, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, ) збитки у сумі 4 922/чотири тисячі дев'ятсот двадцять дві/грн.12 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 98/дев'яносто вісім/ грн. 44 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15 червня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська