Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" червня 2015 р. Справа № 906/702/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Коцюба А.С. - довіреність № 05 від 05.01.2015;

від відповідача: Бесараб О.Д. - довіреність № 50 від 09.02.2015 (присутній в с/з 02.06.2015),

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Концерну "Військторгсервіс" (м.Київ)

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (смт.Новогуйвинське, Житомирський район, Житомирська область)

про визнання договору №58 від 01.10.2007 недійсним

В судовому засіданні 02.06.2015, згідно ст.77 ГПК України, оголошувалась перерва до 11:00 год. 16.06.2015.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору №58 від 01.10.2007 недійсним з моменту його підписання.

02.06.2015 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та письмові пояснення з доданими документами.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Подав клопотання, яке було задоволено судом, про долучення до матеріалів справи документів (а.с. 169-170).

Представник відповідача щодо позову заперечив, з викладених у відзиві на позовну заяву мотивів. Подав клопотання, яке було задоволено судом, про долучення до матеріалів справи документів (а.с. 171-172). Після перерви в судовому засіданні, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання після перерви не з'явився.

В ході розгляду справи судом оглядалися матеріали справи №910/26670/14 за позовом Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства до Концерну "Військторгсервіс" про стягнення 64047,27 грн.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив позивач у позовній заяві та вбачається з матеріалів справи, 01.10.2007 Новогуйвинським виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним комунальним підприємством (постачальник/відповідач) та Житомирською філією Концерну "Військторгсервіс" (споживач) підписано договір про надання комунальних послуг №58 (а.с. 9-11; далі - Договір), згідно п. 1.1. якого постачальник постачає, а споживач приймає та оплачує на умовах договору наступні комунальні послуги: холодне водопостачання, водовідведення, опалення, сміття.

Даний договір набирає чинності з 01.10.2007 і діє до 01.10.2008 (п. 7.1. Договору).

У п. 7.3. Договору сторони обумовили, що у випадку відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору протягом місяця до закінчення його терміну, він вважається продовженим на той сам термін і на тих умовах, які були передбачені договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що на момент підписання Договору, Положення про Житомирську філію Концерну "Військторгсервіс" введене в дію не було, так як воно було затверджене у 2009 році та затверджено в новій редакції у 2015 році.

Зсилаючись на норми ст. 215 ЦК України та ч. 2 ст. 203 ЦК України, вважає, що за відсутності схвалення правочину, останній вважається нікчемним в цілому.

Також вказує, що в Договорі не зазначено: - у першій його частині - особу споживача, яка діяла від Житомирської філії Концерну "Військторгсервіс" під час укладення договору; - на третій сторінці Договору та в додатку №1 до нього не вказано, хто саме був його підписантом та на яких підставах Договір підписано.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву (а.с. 58-60) вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Новогуйвинське ВЖРЕКП на сьогодні є єдиними виконавцем послуг з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, обслуговування житлового фонду, вивезення твердих побутових відходів у смт. Новогуйвинське. На балансі підприємства перебуває багатоквартирний житловий будинок за адресою: смт. Новогуйвинське, вул. 9-ої П'ятирічки, 6-А. До першого поверху житлового будинку прибудоване нежитлове приміщення магазину №7, яке знаходиться на балансі Концерну "Військторгсервіс", який фактично користується комунальними послугами під час здійснення господарської діяльності, а отже зобов'язаний їх оплачувати.

Звертає увагу, що Договір був укладений після затвердження положення про Житомирську філію Концерну "Військторгсервіс". Зауважує, що факти надання, отримання та оплати комунальних послуг підтверджують дійсність Договору, як і визнання стороною його умов, виконання свого обов'язку тощо.

Вважає, що Концерном "Військторгсервіс" було схвалено правочин, укладений від його імені начальником Житомирської філії Концерну "Військторгсервіс", оскільки останнім, на виконання договору про надання комунальних послуг №58 від 01.10.2007, оплачувалися виставлені рахунки за комунальні послуги з моменту його укладення.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши надані в процесі розгляду справи пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Пунктом 2.6. Постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що в силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Згідно абз.4 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Зважаючи на наведене позивачем обґрунтування позовних вимог слід зазначити, що з наявного в матеріалах Договору (примірник відповідача) вбачається, що останній з боку Житомирської філії Концерну "Військторгсервіс" підписано начальником Мірошник Валерієм Григоровичем та скріплено печаткою Житомирської філії Концерну "Військторгсервіс" (а.с. 59-61).

Згідно п. 1 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Частиною 4 ст. 95 ЦК України визначено, що керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

У п. 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", зазначено, що вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати, що коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно вчинення правочинів від імені цієї особи визначається її установчими документами, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджене юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Так, згідно п. 2.11., наданого до справи Статуту Концерну "Військторгсервіс" (в редакції від 29.12.2012), Концерн відповідно до законодавства має право утворювати на території України та за її межами філії, представництва, інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами та діють на підставі положень, затверджених Концерном. Утворені філії, представництва, інші відокремлені підрозділи наділяються майном Концерну у встановленому порядку на праві оперативного використання майна (а.с. 25-52).

Також матеріали справи містять Положення про Житомирську філію Концерну "Військторгсервіс", затверджене генеральним директором Концерну "Військторгсервіс" 15.06.2007 (а.с. 13-23), що спростовує твердження позивача про його незатвердження на дату підписання Договору.

Згідно п. 1.7. Положення, філія здійснює свою діяльність від імені засновника і в межах повноважень, установлених цим положенням та на підставі довіреності виданої засновником.

Пунктом 4.1. Положення визначено, що філія має право самостійно від імені засновника здійснювати господарські операції та укладати з юридичними і фізичними особами цивільно-правові договори в межах повноважень визначених довіреністю наданою замовником.

Управління поточною діяльністю філії здійснює начальник філії, який діє на підставі цього Положення і в межах довіреності, наданої засновником.

Будь-яка довіреність, яка видана Концерном "Військторгсервіс", з визначенням повноважень філії, зокрема, її начальника, позивачем до матеріалів справи не надана, що унеможливлює встановлення її змісту та наявності або відсутності повноважень, у тому числі на підписання спірного Договору.

Однак, суд враховує, що у п. 4.2. Положення вказано, що до обов'язків філії зокрема належить забезпечення своєчасної підготовки та надання на затвердження засновнику річних фінансових планів.

У п. 10.1. Статуту вказано, що Концерн веде облік та звітність щодо результатів своєї діяльності, відповідно до законодавства.

Згідно п. 10.4 Статуту, Концерн забезпечує подання звітності відповідним органам в обсягах та у строки, передбачені законодавством.

Крім того, згідно п. 1.3. Статуту Концерну, його учасниками є державні підприємства, зазначені у додатку №1 до Статуту Концерну. Концерн утворений на основі поєднання виробничих і комерційних інтересів учасників... (п. 4.1 Статуту).

За вказаного слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 75 ГК України, основним плановим документом державного комерційного підприємства є фінансовий план, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів.

Господарське товариство, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій, (часток, паїв) належить державі, зобов'язане на кожний наступний рік складати і виконувати річний фінансовий план відповідно до статті 75 цього Кодексу (ч. 5 ст. 89 ГК України).

З наявних в матеріалах справи розрахунків, рахунків та банківських виписок (а.с. 67-166) вбачається, що за період з жовтня 2007 по травень 2015 відповідачем були надані комунальні послуги за спірним Договором, які частково оплачені філією. Станом на 01.05.2015, за даними відповідача, заборгованість становить 83510,48грн. При цьому, у призначенні платежу значної частини платіжних документів здійснено зсилання на договір №58 від 01.10.2007

Вказане свідчить про те, що позивач був обізнаний про факт укладення Договору та погоджував щорічні витрати на оплату філією наданих згідно нього комунальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 241 ЦК України, наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Якщо керівник відособленого підрозділу юридичної особи мав відповідні повноваження, але у правочині помилково відсутні вказівки на те, що її укладено від імені юридичної особи, то ця обставина також не може бути підставою для визнання правочину недійсним. У таких випадках правочин слід вважати вчиненим від імені юридичної особи.

Враховуючи, що Концерн "Військторгсервіс" в особі Житомирської філії Концерну приступив до виконання умов спірного Договору та здійснив часткову оплату наданих комунальних послуг, вказане свідчить про виконання сторонами умов Договору (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №924/905/13).

При цьому, як вбачається з письмових пояснень відповідача (а.с. 65), із загальної суми заборгованості в розмірі 83510,48грн., 30670,21грн. призначено до стягнення згідно наказу господарського сулу Житомирської області №910/26670/14 від 23.03.2015.

Так, за рішенням господарського суду Житомирської області від 23.03.2015 у справі №910/26670/14, залишеним в силі Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.05.2015, стягнуто з Концерну "Військторгсервіс" в особі Житомирської філії Концерну "Військторгсервіс" на користь Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства заборгованість, яка виникла за період з жовтня 2013 по квітень 2014, у зв'язку з неналежним виконанням договору №58 від 01.10.2007.

В описовій частині вказаного рішення зазначено, що відповідач проти позову заперечував з підстав, наведених у письмовому відзиві, зокрема, посилаючись на те, що послуги з теплопостачання надавалися неякісно. Окрім того, перебуваючи у скрутному фінансовому стані, в приміщені магазину № 7 підприємницьку діяльність в період опалюваного сезону 2013-2014р.р. не здійснював. Визнав, що власником приміщення магазину № 7 є Міноборони України в особі Концерну "Військторгсервіс", а філія - балансоутримувач приміщення.

При розгляді справи судами встановлено, що договір №58 підписано від імені споживача Концерном "Військторгсервіс" в особі Житомирської філії директором філії - Мірошник Валерієм Григоровичем, повноваження якого на укладення даного Договору передбачені Положенням про Житомирську філію Концерну "Військторгсервіс", затвердженого Генеральним директором Концерну "Військторгсервіс" 17 грудня 2009 року.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

З огляду на викладене, оскільки доводи позивача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, суд відмовляє у задоволенні позову.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.06.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - позивачу (згідно заяви: рек .з пов.)

3 - відповідачу (рек. з пов.)