РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015Справа №910/4284/15-г

За позовом Заступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Державного підприємства «Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області»

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за спожитий природний газ в розмірі 234 849,90 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача - 1: Притула Г.Ю., за довіреністю

від позивача - 2: Чеботарьова І.Г., за довіреністю

від відповідача: Поштар П.С., адвокат, ордер серія КВ № 014558, Самелюк В.В., керівник

від прокуратури: Скляр Д.Ю., посвідчення № 029382.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - позивач - 1) та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач - 2) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області» (далі - відповідач) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за спожитий природний газ в розмірі 234 849,90 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/4284/15-г, розгляд справи призначено на 25.03.2015 р.

20.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача була подана заява.

25.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 25.03.2015 р. представник прокуратури з'явився.

У судове засідання 25.03.2015 р. представник позивача - 1 з'явився та подав письмові пояснення.

У судове засідання 25.03.2015 р. представник позивача - 2 з'явився, подав заяву про відсутність аналогічного спору.

У судове засідання 25.03.2015 р. представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 25.02.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/4284/15-г відповідач не виконав.

Розглянувши у судовому засіданні 25.03.2015 р. клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 25.03.2015 р. не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 25.02.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/4284/15-г та задоволенням судом клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 15.04.2015 р.

08.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про повернення позовної заяви та клопотання про застосування строків позовної давності.

10.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 10.04.2015 р. представник позивача - 1 не з'явився.

Представники позивача - 2, відповідача та прокуратури у судове засідання 15.04.2015р. з'явились.

Враховуючи те, що представник позивача - 1 у судове засідання 15.04.2015 р. не з'явився, а також у зв'язку із необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 22.04.2015 р.

21.04.2015 р. представником позивача були подані письмові пояснення по суті спору.

У судове засідання 22.04.2015 р. представники позивачів 1 та 2 з'явились, надали свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 22.04.2015 р. з'явились, надали суду свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечували.

Представник прокуратури у судове засідання 22.04.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач - 2) та Державним підприємством "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір № ТЕ-3/1 на купівлю-продаж природного газу (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Продавець передає покупцеві з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року газ в обсязі до 1578,0 тис. куб.м. у тому числі по місяцях кварталів (пункт 2.1. Договору).

Згідно з пунктом 3.4. Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця та відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 року № 288.

Відповідно до умов пункту 5.2 Договору ціна природного газу з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом встановлена у розмірі 1 309,20 грн. з ПДВ.

Згідно з пунктом 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки.

Строк дії Договору відповідно до умов пункту 11.1 встановлений з моменту його підписання сторонами і діє в частині реалізації газу з 1 жовтня 2011 року до 31 грудня 2012 року, в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору, за період з листопада по грудень 2011 р., січень-липень та жовтень-грудень 2012 р. позивач - 2 передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 762 782,80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими особами сторін та скріплені печатками Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного підприємства "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області".

Прокурор зазначає суду про те, що станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем - 2 по Договору за отриманий природний газ протягом вищезазначених періодів відсутня, проте відповідач виконував свої зобов'язання з оплати отриманого від позивача - 2 газу невчасно, внаслідок чого прокурор просить стягнути з відповідача на користь позивача - 2 3% річних в розмірі 20 783,17 грн. та інфляційні втрати в розмірі 214 066,72 грн., нараховані за період прострочення оплати газу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Як вбачається з пунктів 3.1, 3.2 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУМВС України в Київській області" про стягнення 1 340 301,51 грн. заборгованості за спожитий природний газ та стягнення судових витрат. Спір виник внаслідок того, що Державне підприємство "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУМВС України в Київській області" за отриманий природний газ за період з листопада 2011 р. по липень 2012 р. у повному обсязі не розрахувалось, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за поставлений природний газ, розмір якої станом на 13.09.2012 становив 1 161 675,10 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.02.2013 р. у справі № 5011-35/16566-2012 було встановлено, що відповідачем були порушені зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати природного газу, поставленого у період з листопада 2011 по липень 2012, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 1 161 675,10 грн., яка на дату вирішення спору відповідачем не була сплачена, а тому, позов було задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУМВС України в Київській області" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 161 675,10 грн. - основного боргу, 87 779,17 грн. - пені, 66 541,43 грн. - штрафу, 19 045,69 грн. - процентів річних, 26 700,83 грн. - судового збору, в іншій частині у позові відмовлено.

В подальшому, перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі: Міністерства енергетики та вугільної промисловості, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" про стягнення 488 162,91 грн., з яких 371 401,70 грн. основної заборгованості за договором на купівлю-продаж природного газу № ТЕ-3/1 від 30.09.2011 року, 12 051,74 грн. пені, 25 998,12 грн. 7% штрафу, 57 765,77 грн. три проценти річних, 20 945,59 грн. інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.06.2014 р. у справі № 911/1186/14 було встановлено факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 371 401,70 грн. належним чином доведений, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 371 401,70 грн. основної заборгованості за Договором, 12 051,74 грн. пені, 25 998,12 грн. 7% штрафу, 57 765,77 грн. три проценти річних, 20 945,59 грн. інфляційних нарахувань за період з листопада 2011 по липень 2012 року були задоволені судом частково через застосування судом строків позовної давності, зокрема, було стягнуто з Державного підприємства "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 371 401 грн. 70 коп. заборгованості, 11 786 грн. 93 коп. пені, 13 931 грн. 62 коп. три проценти річних, 5 132 грн. 71 коп. інфляційних втрат.

Вищезазначені рішення набрали законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 2.5-1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова) обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні частини третьої статті 35 ГПК України.

Пунктом 2.6 Постанови визначено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Отже, рішеннями господарського суду міста Києва у справах № 5011-35/16566-2012 від 04.02.2013 р. та № 911/1186/14 від 24.06.2014 р. були встановлені факти порушення відповідачем умов Договору в частині розрахунків з позивачем - 2 за поставлений на умовах Договору природний газ протягом вищезазначених періодів.

При цьому, доводи відповідача щодо того, що спір між сторонами щодо виконання умов договору № ТЕ-3/1 на купівлю-продаж природного газу від 30.09.2011 року вже вирішений по суті господарським судом міста Києва в межах справ № 5011-35/16566-2012 та № 911/1186/14 відхиляються судом з огляду на те, що предметом спору у справі № 5011-35/16566-2012 було стягнення з відповідача основної заборгованості, трьох процентів річним, інфляційних нарахувань та пені за неналежне виконання зобов'язань щодо оплати за отриманий природний газ згідно з актів приймання - передачі природного газу за період з листопада 2011 по липень 2012 року, а у справі № 911/1186/14 - предметом є стягнення з відповідача основної заборгованості штрафних санкцій, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання зобов'язань щодо оплати за отриманий природний газ згідно з актів приймання - передачі природного газу за період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року.

В свою чергу, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача - 2 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.04.2014 р. по 27.10.2014 р.

Судом встановлено, що відповідачем було остаточно погашено заборгованість по оплаті поставленого позивачем - 2 природного газу протягом вищезазначених періодів лише 27.10.2014 р., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями банківських виписок по особовому рахунку позивача - 2.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, надані позивачем - 2 банківські виписки по його особовому рахунку є первинними документами, а відповідно, і належними та допустимими доказами погашення заборгованості відповідача за Договором, в розумінні статті 34 ГПК України, тому приймаються до уваги судом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов до висновку про те, що заступником прокурора було вірно розраховано 3% річних та інфляційні втрати, а тому з відповідача на користь позивача - 2 підлягають стягненню 3% річних в розмірі 20 783,17 грн. та інфляційні втрати в розмірі 214 066,72 грн.

Відповідачем було подано суду клопотання про застосування строків позовної давності.

Мотивуючи зазначену заяву, відповідач зазначає суду про те, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) складає 1 рік, в свою чергу, Договір діяв до 31.12.2012 р., а тому кінцевий строк для заявлення подібних вимог сплив 31.12.2013 р, тоді як прокурор звернувся з позовом лише 12.02.2015 р.

Суд не погоджується з даним твердженням відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 3.1 та 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з пунктами 3.4 та 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність; до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи те, що період нарахування 3% річних та інфляційних втрат починається 02.04.2014 р. і закінчується 27.10.2014 р., строк позовної давності прокурором при поданні даної позовної заяви не пропущено.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача - 2 інфляційних втрат та 3% річних в загальному розмірі 234 849,90 грн., у зв'язку з неналежним виконанням Договору, підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються органи прокуратури - при здійсненні своїх повноважень.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області» (04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, будинок 10-А; ідентифікаційний код: 24521985) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код: 20077720) 3% річних в розмірі 20 783 (двадцять тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 17 коп. та інфляційні втрати в розмірі 214 066 (двісті чотирнадцять тисяч шістдесят шість) грн. 72 коп.

3. Стягнути з Державного підприємства «Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області» (04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, будинок 10-А; ідентифікаційний код: 24521985) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 4 697 (чотири тисячі шістсот дев'яносто сім) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 27.04.2015 р.

Суддя О.В. Нечай