ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 925/631/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача - Житнікової Т.А. за довіреністю, відповідача - Сотченка А.В. особисто, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Черкаської міської ради до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Сотченка Андрія Васильовича про стягнення 17424 грн. 10 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Черкаська міська рада звернувся в господарський суд з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Сотченка Андрія Васильовича (далі - відповідач) у якому просив стягнути, на підставі угоди про справляння плати за користування частиною прибудинкової території № 788 від 03.03.2011 року, 16173 грн. 40 коп. основного боргу, 1250 грн. 70 коп. пені та відшкодувати судові витрати.

В судовому засіданні представник позивач позов з підстав і в розмірі, викладених в позовній заяві, підтримала і просила суд задовольнити повністю.

Відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував з мотивів суперечності угоди про справляння плати за користування частиною прибудинкової території № 788 від 03.03.2011 року нормам чинного законодавства, зазначену угоду просив визнати недійсною. В засіданні суду відповідач позов не визнав і просив суд в його задоволенні відмовити повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд в задоволенні позову відмовляє повністю з наступних підстав.

03.03.2011 року позивачем - Черкаською міською радою, як землевласником з однієї сторони, та відповідачем - приватним підприємцем Сотченком Андрієм Васильовичем, як землекористувачем з другої сторони, було укладено угоду про справляння плати за користування частиною прибудинкової території (а.с. 9). Відповідно до п.п. 1.1 угоди, сторони визначили, що об'єктом угоди є частина прибудинкової території за адресою: м. Черкаси, вул. Невського, 19, яку використовує землекористувач, орендуючи нежитлове приміщення. Сторони угоди погодили її істотні умови, зокрема, домовились про таке:

п. 2.1., 2.2., 2.3. - угоду укладено до 30.11.2012 року. Угода набуває чинності з дати її реєстрації в книзі реєстрації угод про справляння плати за користування частиною прибудинкової території. У разі коли землекористувач продовжує використовувати частину прибудинкової території після закінчення строку дії цієї Угоди, то за відсутності письмових заперечень землевласника протягом одного місяця після закінчення строку дії Угоди, ця Угода вважається продовженою на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені Угодою;

п. 3.1. - за користування частиною прибудинкової території землекористувач сплачує плату у грошовій формі у розмірі, визначеному згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21.06.2005 № 793 «Про справляння плати за користування частиною при будинкової території»;

п. 3.2. - землекористувач, що використовує земельну ділянку з порушенням вимог статті 206 Земельного кодексу України, чим завдає збитків Землевласнику, протягом 3-х місяців зобов'язується відшкодувати кошти в розмірі 2360,48 грн. рівними частинами по 786,82 грн. щомісячно до 10-го числа місяця, наступного за звітним на р/р № 0002 код 13050500 в УДК в Черкаській області МФО 854018 ОКПО 22809222 за період з 21.12.2009 року по 31.01.2011 року;

п.п. 3.4.-3.7. - з 01.12.2010 щомісячна плата за користування частиною прибудинкової території складає 199,30 грн. та вноситься Землекористувачем до 10-го числа місяця, наступного за звітним на р/р № 0002, код 13050500 в УДК в Черкаській області, МФО 854018, ОКПО 22809222. З дати набуття чинності рішення Черкаської міської ради від 13.05.2010 року № 5-656 «Про затвердження показників грошової оцінки земель м. Черкаси» щомісячна плата за користування частиною прибудинкової території складає 211,4 грн., а п. 3.4. цієї угоди втрачає свою чинність. В разі будь-яких змін Черкаською міською радою розмірів плати за користування частиною прибудинкової території розмір щомісячної плати змінюється без внесення змін до угоди. На будь-яку суму плати за користування частиною при будинкової території, яка не сплачена у строки, визначені цим договором, нараховується пеня.

Угода зареєстрована в управлінні земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури, будівництва та землеустрою 03.03.2011 року за № 788, про що у книзі обліку Угод про плату за користування частиною прибудинкової території зроблено запис.

До Угоди позивачем додано розрахунок плати за користування частиною при будинкової території ПП Сотченком А.В. по вул.. Невського, 19 (а.с. 11-12).

Відповідно до розрахунку Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради від 01.04.2015 року № 507/18-08, відповідач плату за користування частиною прибудинкової території не здійснював, за ним обліковується заборгованість за період з січня 2011 року по лютий 2015 року, загальний розмір суми заборгованості та пені за прострочення її сплати складає 17424,10 грн. (а.с.13).

Предметом спору, що розглядається у даній справі, є вимога позивача, як землевласника, до відповідача, як землекористувача, заявлена на підставі угоди про справляння плати за користування частиною прибудинкової території № 788 від 03.03.2011 року, про стягнення спірної заборгованості з плати за користування частиною прибудинкової території, а фактично - орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності. Про зазначене свідчить, зокрема, наведене позивачем правове обґрунтування позову з посиланням на норми статей 96, 206 Земельного кодексу України, ст. 287 Податкового кодексу України, рішення Черкаської міської ради від 13.05.2010 року № 5-656 «Про затвердження показників грошової оцінки земель м. Черкаси» в частині, що користування землею в Україні є платним і всі землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати плату за землю.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України встановлюються податки і збори. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування повинні діяти лише способами та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Частинами 1, 2 ст. 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Нормами Податкового кодексу України (в редакції від 01.01.2011 року, чинній на час укладання угоди) визначено, що:

п. 1.1. ст. 1 - Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні;

статтею 9 визначені загальнодержавні податки і збори, в числі яких, згідно з п. 9.1.10. - плата за землю;

статтею 10 визначені місцеві податки і збори, в числі яких, згідно з п.п. 10.1.1., - до місцевих податків належить податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, відповідно до п. 10.5., забороняється;

п.п. 14.1.205. - прибудинкова територія - встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з ним (ними) господарських та технічних будівель і споруд;

розділом ХІІІ визначено плату за землю. Платниками податку, відповідно до п. 269.1.2. ст. 269, є, зокрема, землекористувачі, об'єктом оподаткування, відповідно до п. 270.1.1. ст. 270, є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Підставою для нарахування земельного податку є, відповідно до п. 286.1. ст. 286, дані державного земельного кадастру. Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 287.8. ст. 287, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, відповідно до п. 288.1. ст. 288, є договір оренди такої земельної ділянки. Для визначення розміру податку та орендної плати, відповідно до п. 289.1. ст. 289, використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Згідно з п. 290.1. ст. 290, плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю.

У зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом з 01.01.2011 року, втратив чинність Закон України «Про плату за землю».

Угода про справляння плати за користування частиною прибудинкової території № 788 від 03.03.2011 року і рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21.06.2005 року № 793 «Про справляння плати за користування частиною прибудинкової території», на виконання якого вона укладена, не відповідають вищенаведеним нормам законодавства.

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаною нормою встановлюється презумпція правомірності правочину, яка може бути спростована за прямою вказівкою закону (нікчемний правочин) або за рішенням суду.

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 83 ГПК України, при винесенні рішення по господарському спору суд має право визнати недійсним пов'язаний з предметом спору договір, якщо встановить, що такий договір суперечить законодавству. Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині. Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Таким чином, суд приходить до висновку, що Угода про справляння плати за користування частиною прибудинкової території від 03.03.2011 року не відповідає чинному законодавству України, тому, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суд визнає її недійсною з моменту укладення і такою що не створює для відповідача юридичних наслідків у виді зобов'язання сплачувати плату за користування частиною прибудинкової території на підставі цієї угоди.

Аналогічні висновки викладені у рішенні господарського суду Черкаської області від 11.11.2014 року у справі № 925/1593/14, яке залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року та Вищого господарського суду України від 31.03.2015 року.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов угоди, обставин справи та вимог законодавства суд надає перевагу запереченням відповідача, а позов, з зазначених у ньому підстав, визнає необґрунтованим і в його задоволенні позивачу відмовляє повністю.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення складено і підписано 16.06.2015 року.

Суддя В.М. Грачов