РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

10 червня 2015 року Справа № 918/1195/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання: Німчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2014 р. у справі №918/1195/14 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (м.Рівне)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м.Рівне) та Виконавчого комітету Рівненської міської ради (м.Рівне)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (м.Київ)

про скасування права власності

За участю представників:

Позивача - Голуб Валентин Анатолійович ( довіреність № 5097/01-11 від 01.09.2014 р. )

Відповідача 1 - не з'явився;

Відповідача 2 - ОСОБА_3 (довіреність № 08-4460 від 12.12.2014 року);

Третьої особи - Яковлев Олександр Сергійович (довіреність №3-131100/6263 від 07.04.2015 р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 01.10.2014 р. у справі №918/1195/14 задоволено позов Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Виконавчого комітету Рівненської міської ради про скасування права власності.

Скасовано розпорядження міського голови м.Рівне від 08.12.2005 року №2202-Р про оформлення права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1.

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.12.2005 року серії НОМЕР_1 на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, видане ОСОБА_1.

Зобов'язано фізичну особу підприємця ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_1 від нежитлових приміщень, розташованих на каналізаційному колекторі діаметром 500 мм., шляхом їх знесення.

Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 та з Виконавчого комітету Рівненської міської ради на користь Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" по 1827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи, підтверджені належними доказами. (арк.справи 71-75).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить залучити товариство до участі у справі як третьої особи.

В скарзі, зокрема, звертає увагу, що відповідно п.12.2.1. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України технічне обслуговування мережі передбачає зовнішній і внутрішній (технічний) огляди мережі і споруд на ній: дюкерних і зєднувальних камер, колодязів, напірних і самоплинних трубопроводів колекторів), аварійних випусків, естакад і водопропускних труб під каналізаційними трубопроводами тощо. Однак, влаштування капітальної споруди на трасі каналізаційного колектора, що є порушенням Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, працівники РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» виявили тільки 09.04.2014р.

Скаржник, посилаючись на ст.ст.256, 257, 267 Цивільного кодексу України, заявляє суду про застосування строків позовної давності.

Посилаючись на ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає позовні вимоги про скасування розпорядження міського голови м.Рівне від 08.12.2005р. №2202-Р про оформлення права власності на нежитлові приміщення належні ОСОБА_1, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.12.2005р. серії НОМЕР_1 на нежитлові приміщення належні ОСОБА_1, такими, що підлягають розгляду виключно адміністративними судами.

Звертає увагу, що в провадженні Вищого адміністративного суду була справа №К800/44656/13 за касаційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 23.11.2012р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2013р. у справі за позовом ОСОБА_5 до міського голови міста Рівне, комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи - ОСОБА_1 про визнання розпорядження нечинним, його скасування та скасування державної реєстрації права власності, в результаті чого, суд ухвалив нове рішення, яким відмовив в задоволені позову.

Тому скаржник вважає, що Вищий адміністративний суд України перевірив законність розпорядження міського голови м.Рівне від 08.12.2005 року №2202-Р та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.12.2005 року серії НОМЕР_1.

На підставі викладеного просить суд скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2014р. у справі №918/1195/14, прийняти нове рішення, яким Рівненському обласному виробничому комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.04.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду, публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" надіслало на адресу Рівненського апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу (арк.справи 194-197).

У відзиві зазначає про відсутність підстав для відновлення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2014р. у справі №918/1195/14.

Просить суд апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2014р. у справі №918/1195/14 залишити без розгляду.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 10.06.2015р. представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обгрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції незаконне та необгрунтоване, у звязку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача-2 вважає рішення господарського суду першої інстанції законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" безпідставною. Просить рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2014 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-1 не забезпечив явку свого представника в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому законом порядку (арк.справи 188, 208).

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача-1.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Згідно договору купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) шляхом викупу, укладеного між Комітетом з приватизації Рівненської міської ради та суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1, посвідченого 16.09.1999 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за №4067, відповідач-1 придбав частину нежитлових приміщень одноповерхового дерев'яного в одноповерховому цегляному нежитловому будинку загальною площею 72,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (арк.справи 14)

14.10.1999р. Комітетом з приватизації Рівненської міської ради СПД ОСОБА_1 видане свідоцтво про право власності НОМЕР_2, яким посвідчено, що нежитлове приміщення (частина) за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві власності суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1

На підставі розпорядження міського голови м.Рівне від 08.12.2005р. №2202-р виконавчим комітетом Рівненської міської ради ФОП ОСОБА_1 видане свідоцтво від 12.12.2005 року про право власності на нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 979,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Реєстрація за ним права власності на таке нерухоме майно проведена комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації, про що видано витяг від 12.12.2005р. №9239811.

Як вбачається з витягу від 27.12.2013р. (індексний номер 15585814) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 979,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за ОСОБА_1 на праві приватної власності (арк.справи 52).

Згідно довідки про наявність основних засобів (арк.справи 44) на балансі РОВКП ВКГ Рівнеоблводоканал перебуває каналізаційний колектор діаметром 500 мм., що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, колектор введений в експлуатацію - 01.11.1967 року.

Як вірно визначив суд першої інстанції, через земельну ділянку в АДРЕСА_1 проходить каналізаційний колектор, що, зокрема, вбачається викопіровки з плану м.Рівне План земельної ділянки, що пропонується до передачі в оренду приватному підприємцю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1, погодженої начальником управління містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому 22.12.2005р.(арк.справи 57) та з викопіювання з генплану м. Рівне в масштабі 1:500 (арк.справи 33).

09.04.2014р. працівниками РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" на виконання Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізування населених пунктів України було проведено обстеження каналізаційного колектора діаметром 500 мм та встановлено, що нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 розміщені на лінії такого каналізаційного колектора, чим порушено статті 113, 114 Земельного кодексу України, статті 36, 37 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, а також пункт 15.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, в зв'язку з чим позивачем було винесено припис з вимогою усунути порушення шляхом винесення мережі водовідведення з-під плями забудови або демонтажу нежитлових приміщень (арк.справи 11,12).

Листом від 22.04.2014р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повідомив позивача про те, що вимоги, викладені у приписі, він вважає незаконними, а тому вони не можуть бути задоволені (арк.справи 13).

Колегія суддів звертає увагу, що фізична особа підприємець ОСОБА_1 у відзиві на позов вказав, що при виконанні будівельних робіт по реконструкції нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 під дільницю копчення риби йому було відомо про те, що через вказану земельну ділянку проходить каналізаційний колектор, проте, Державною технічною комісією вказаний об'єкт був прийнятий в експлуатацію, про що свідчить акт від 05.09.2001 року.

При прийнятті в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта позивач не був включений до складу державної технічної комісії.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить засадам чинного законодавства. Держава гарантує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Зокрема стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом способами від порушень .

Згідно ст.1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими до них нормативно-правовими актами.

Відповідно ст.65 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності визнаються Землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, порядок використання яких встановлюється законом.

Стаття 73 Земельного кодексу України передбачає, що до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

Згідно абз.4 ст. 38 Закону України Про питну воду та питне водопостачання санітарна охорона у сфері питної води та питного водопостачання забезпечується юридичними і фізичними особами, діяльність яких впливає на стан джерел та об'єктів централізованого питного водопостачання, шляхом здійснення за рахунок власних коштів заходів з охорони вод від забруднення, засмічення та виснаження і забезпечення безпеки виробництва та постачання питної води.

Пунктом 1.2 статті 1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, виробник послуг централізованого водопостачання та водовідведення - суб'єкт господарювання, що виробляє або створює послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - виробник).

Згідно п.п.1.1 статті 1 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 05.07.1995 №30 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ці Правила встановлюють порядок технічної експлуатації систем і споруд водопостачання і каналізації міст та інших населених пунктів України.

Правила є обов'язковими для всіх виробничих підприємств водопровідно-каналізаційного господарства (надалі - виробник), комбінатів комунальних підприємств або інших організацій, що експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів України, незалежно від їх відомчої належності та форми власності (1.2 статті 1 Правил).

Пунктом 4.7 статті 4 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 05.07.1995 № 30, нагляд за виконанням санітарних заходів і станом зон санітарної охорони здійснюють місцеві органи державного санітарного нагляду, а також працівники виробника, призначені наказом керівника виробника.

Як було зазначено, 09.04.2014р. працівниками РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" на виконання Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізування населених пунктів України було встановлено, що нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 розміщені на лінії такого каналізаційного колектора, чим порушено ст.ст.113, 114 ЗК України, ст.ст.36, 37 ЗУ Про питну воду та питне водопостачання, а також п.15.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, в зв'язку з чим винесено припис з вимогою усунути порушення шляхом винесення мережі водовідведення з-під плями забудови або демонтажу нежитлових приміщень.

Відповідачем-1 не було виконано вимог припису.

Як встановлено ст.375 Цивільного кодексу України лише власник має право зводити на земельній ділянці будівлі та споруди, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно зі ст.ст.80, 83 Земельного кодексу України усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, належать територіальній громаді, яка реалізує своє право на землі, що перебувають у комунальній власності безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Положеннями абз.8 ст.23 Закону України "Про планування та забудову територій" встановлено, що планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

Відповідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про планування та забудову територій", фізична чи юридична особа, яка подала заяву (клопотання) про намір забудови на земельній ділянці, що перебуває у її власності або користуванні, має право на одержання вихідних даних для проектування об'єкта містобудування. Основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки; технічні умови щодо інженерного забезпечення об'єкта містобудування; завдання на проектування.

Згідно п. 15.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 27.06.2008р. №190 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.2008р. за №936/15627, не дозволяється самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою.

Відповідно до вимог додатку 8.1 (обов'язковий) ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" відстань по горизонталі (у світлі) від найближчих підземних мереж до фундаментів будівель та споруд має становити: - від водопроводу і напірної каналізації - 5,0 м; - самопливної каналізації (побутової та дощової) - 3,0 м. В примітці 6 додатку 8.1 ДБН 360-92** зазначено, що при укладенні мереж у захисних футлярах відстань між футляром та іншими мережами і спорудами визначається умовами провадження робіт. Доступ до каналізаційного колектору з метою його огляду, технічного обслуговування та ремонту забезпечується шляхом обладнання каналізаційних камер (оглядових колодязів) у визначених проектною документацією місцях.

Позивачем під час обстеження були виявлені каналізаційні камери (оглядові колодязі) каналізаційного колектору за межами земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Технічні умови на водопостачання та каналізування є вихідними даними на підставі яких здійснюється проектування об'єктів містобудування.

В матеріалах справи відсутні докази розроблення проектної документації та, відповідно, погодження з РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" будівництва об'єктів нерухомості по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувача може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

В силу вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Зокрема, до таких наслідків належить поновлення власника у правах на майно (ст.216 ЦК України).

Як встановлено ст.236 Цивільного кодексу України правочин визнаний недійсним є недійсним з моменту його вчинення, що припиняє також права та обов'язки, що передбачалися за умовами правочину.

Відповідно до п.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно положень ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Враховуючи, що розпорядженням міського голови м.Рівне від 08.12.2005 року №2202-Р про оформлення права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 порушено визначене ст.95 Земельного кодексу України право землекористувача щодо господарювання на земельній ділянці, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування зазначеного розпорядження, що тягне за собою скасування державної реєстрації майнових прав ФОП ОСОБА_1 на відповідне нерухоме майно.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується, що нежитлова будівля, побудована на земельній ділянці, яка відноситься до земель трубопровідного транспорту, та яку зареєстровано за ФОП ОСОБА_1 на праві приватної власності, підлягає знесенню за рахунок ФОП ОСОБА_1, а земельна ділянка приведенню до попереднього стану.

Заява скаржника про застосування строків позовної давності не приймається колегією суддів до уваги, оскільки відповідно абз.2, 4 п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом. Заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною четвертої статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

Оскільки публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" залучене у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, то відповідно, у суду відсутні повноваження для застосування позовної давності за заявою зазначеного товариства.

Також, матеріалами справи спростовується твердження скаржника щодо підвідомчості даного спору судам адміністративного судочинства

Як вбачається з договору купівлі продажу будівлі/споруди, приміщення/шляхом викупу від 14.10.1999р., свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 16.09.1999р., акту Державної технічної комісії від 05.09.2001р., договору оренди від 27.03.2008р., акту приймання передачі земельної ділянки в оренду від 27.03.2008р., припису від 09.04.2014р., ОСОБА_1 виступає в правовідносинах як субєкт підприємницької діяльності.

Зважаючи на викладене, судом першої інстанції при вирішенні спору не було порушено правила визначення підвідомчості справ, передбачені ст.ст.1, 12 ГПК України.

Скаржник вважає, що законність розпорядження міського голови м.Рівне та свідоцтва про право власності на нерухоме майно встановлено у постанові Вищого адміністративного суду України від 04.03.2014р. у справі №К800/44656/13 за позовом ОСОБА_5 до міського голови міста Рівне, Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи - ОСОБА_1 про визнання розпорядження нечинним, його скасування та скасування державної реєстрації права власності, в результаті якої, суд, скасувавши рішення першої та апеляційної інстанцій, ухвалив нове рішення, яким відмовив в задоволені позову.

Як вбачається із зазначеної постанови, відмовляючи у позові ОСОБА_5, суд зазначив, що підставою для цього є відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При цьому, суд посилається на висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 10.04.2012р., у якій останній проаналізувавши положення ч.1 ст.2 та ст.17 КАС України, висловив наступну правову позицію: «суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних відносин. Визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням».

Отже, у справі №К800/44656/13 підставою для відмови у позові стала відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_5, однак, у справі №918/1195/14 колегія суддів, зважаючи на викладені вище обставини справи та норми права, вбачає підстави для задоволення позовних вимог Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал".

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2014 р. у справі №918/1195/14 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.