РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/8183/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОЦЕРКІВВОДА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Долівенко»

про стягнення 64 222,36 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Горобченко В.В. - за довіреністю;

від відповідача: Костюк С.Ю. - за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЛОЦЕРКІВВОДА" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Долівенко" про стягнення 64 222,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору №9278 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 12.08.2013 року не сплатив на користь позивача коштів за скид наднормативних забруднень.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов стягнувши з відповідача на свою користь 48 138,36 грн. - заборгованості за скид до міської каналізації стічних вод з перевищенням концентрації забруднюючих речовин, 7 397,48 грн. - пені, 8 029,73 грн. - інфляційних втрат, 656,79 грн. - 3% річних, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2015 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 15.04.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року розгляд справи відкладено на 19.05.2015 року у зв'язку з неявкою представника відповідача.

В судове засідання, призначене на 19.05.2015 року представники позивача з'явилися, надали пояснення по справі.

В судове засідання 19.05.2015 року представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача у судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважав за доцільне відкласти розгляд справи на 27.05.2015 року.

В судовому засіданні 27.05.2015 року представник відповідача подав письмові пояснення.

В судовому засіданні 27.05.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 27.05.2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 27.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЛОЦЕРКІВВОДА» (далі по тексту - виконавець, позивач, ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Долівенко» (далі по тексту - споживач, відповідач, ТОВ «Долівенко») укладено договір №9278 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (далі по тексту - Договір), за умовами якого Позивач зобов'язується надавати Відповідачу послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у необхідних обсягах та відповідної якості, а Відповідач зобов'язується своєчасно і в повному обсязі оплачувати отримані послуги за встановленим тарифом у строки і на умовах, передбачених Договором.

У відповідності до п.п. 5.5.20, 5.5.21 Договору, Відповідач має забезпечити якість стічних вод, які потрапляють до міської каналізації відповідно до норм допустимих концентрацій забруднюючих речовин, визначених Додатком № 3 до Договору, а також виключити можливість скиду стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Пунктом 4.5 Договору встановлено, що у разі перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах Споживач здійснює оплату за послуги водовідведення згідно наданого Виконавцем рахунку із застосуванням коефіцієнта кратності у відповідності до вимог «Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Біла Церква», затверджених рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 424 від 25.12.2013р. (далі - місцеві Правила приймання стічних вод).

У відповідності до пункту 2.1. місцевих Правил приймання стічних вод Водоканал має право контролювати якість стічних вод шляхом здійснення раптового відбору проб стічних вод, що скидаються Підприємствами до системи каналізації міста, а також пред'являти Підприємствам у встановленому порядку рахунки за скид понаднормативних забруднень із застосуванням коефіцієнта кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень.

Аналогічні права та обов'язки сторін містяться в положеннях Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року № 37 (далі по тексту - Правила приймання стічних вод).

03.09.2014 року представниками ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА» у присутності головного інженера ТОВ «Долівенко» Цалюка В.В., на підставі п. 2.1. Правил приймання стічних вод, п.п. 2.1.3, 2.2.4, місцевих Правил приймання стічних вод, з контрольних колодязів (далі по тексту - КК) Відповідача, розташованих за адресами вулиця Леваневського, 17а та вулиця Пушкінська, 47 у місті Біла Церква було проведено відбір проб стічних вод для визначення вмісту забруднюючих речовин, що скидаються підприємством із стічними водами в каналізаційну мережу м. Біла Церква. Про факт відбору проб представниками Позивача було складено відповідні Акти із зазначенням дати, місця та умов їх відбору.

За результатами лабораторних досліджень відібраних проб, проведеним хіміко-технологічною лабораторією стічних вод ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА» (свідоцтво про атестацію № 70А-98-13 від 17.12.2013р.) виявлено, що у стічних водах, які скидаються Відповідачем до міської каналізаційної мережі, міститься забруднюючі речовини у концентраціях, які перевищують допустимі, встановлені місцевими Правилами приймання стічних вод.

На виконання вимог п. 8.10 Правил приймання стічних вод підприємств в систему каналізації м. Біла Церква Позивач факсограмою № 1-04/08-2364 від 9 вересня 2014 року повідомив Відповідача про перевищення допустимих концентрацій (далі по тексту - ДК), якою повідомляв про перевищення ДК у стічних водах Підприємства та результати хімічного аналізу відібраних проб.

У відповідності до п. 8.12.12 Правил приймання, контрольна проба, відібрана одночасно з робочою пробою та пробою для підприємства, має зберігатися у відповідних умовах в лабораторії Водоканалу, але не більше семи календарних днів з моменту відбору проби. Протягом зазначеного терміну від Відповідача звернення щодо проведення арбітражного аналізу контрольної проби не надійшло.

Відповідно до п. 9.6. місцевих Правил приймання стічних вод та п. 3.6. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої Наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року №37 - період, за який стягується плата за скид Підприємством стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій, установлений разовим аналізом, становить три місяці (місяця, у якому відібрана проба, та двох попередніх місяців). Підвищена плата стягується за весь обсяг стічних вод, скинутих Підприємством за цей період з даного об'єкта.

ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА» провело нарахування плати за скид наднормативно забруднених стічних вод до міських каналізаційних мереж ТОВ «Долівенко» у липні - вересні 2014 року, згідно якого розмір плати за скид наднормативних забруднень становить 48 138,36 грн.

09.10.2014 року позивачем на адресу позивача направлено розрахунок плати за скид наднормативних забруднень, а також Рахунок № 70 під 07.10.2014р., який, у відповідності до приписів п. 8.12.22 місцевих Правил приймання стічних вод. мав бути оплачений протягом 10 днів після його отриманим.

Враховуючи відсутність оплати рахунку за скид наднормативних забруднень у визначений строк, а також вимоги пункту 7.10. Правил приймання стічних вод Позивач направив до ТОВ «Долівенко» претензію №1-04/09-3116. якою вимагав здійснити оплату рахунку за скид наднормативних забруднень до міської каналізації у розмірі 48 138,36 грн. у термін, передбачений чинним законодавством для розгляду претензій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення умов договору, Правил приймання стічних вод та місцеві Правил приймання стічних вод, не сплатив на користь позивача кошти за скид наднормативних забруднень в розмірі 48 138,36 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів та наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідачем в порушення умов Договору

Правил приймання стічних вод та місцеві Правил приймання стічних вод, не сплатив на користь позивача кошти за скид наднормативних забруднень в розмірі 48 138,36 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 48 138,36 грн. - заборгованості за скид до міської каналізації стічних вод з перевищенням концентрації забруднюючих речовин, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач, керуючись підпунктом 2 п. 6.1. Договору просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 7 397,48 грн.

Згідно з підпунктом 2 п. 6.1. Договору, за несвоєчасну оплату споживачем наданих послуг Позивач має право нараховувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в розрахунковий період, від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 7 397,48 грн., нормативно та документально доведені.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України).

Згідно з п.2.4. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір пені, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання може бути зменшений у виняткових випадках за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт З статті 83 ГПК). У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної пені таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми пені, що підлягає стягненню (підпункт 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від № 18).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про застосування права, наданого йому п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України та зменшити розмір пені до 100,00 грн.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 8 029,73 грн. - інфляційних втрат, 656,79 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 8 029,73 грн. - інфляційних втрат, 656,79 грн. - 3% річних., нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Долівенко» (04214, м. Київ, Оболонський район, вулиця Північна, будинок 6 літера АІ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОЦЕРКІВВОДА» (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гординського, будинок 24, ) 48 138 (сорок вісім тисяч сто тридцять вісім) грн. 36 коп. - заборгованості за скид до міської каналізації стічних вод з перевищенням концентрації забруднюючих речовин, 100 (сто) грн. 00 коп. - пені, 8 029 (вісім тисяч двадцять дев'ять) грн. 73 коп. - інфляційних втрат, 656 (шістсот п'ятдесят шість) грн. 79 коп. - 3% річних, 1 619 (одну тисячу шістсот дев'ятнадцять) грн. 40 коп. - судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 15.06.2015 року.