ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Справа № 925/2355/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малетича М.М.,

суддів: Круглікової К.С.,

Мамонтової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року у справі № 925/2355/14 господарського суду Черкаської області за позовом Заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління статистики у Черкаській області до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікон" про визнання припиненим договору оренди від 30.03.2010 року, визнання недійсним на майбутнє договору від 01.11.2013 року та про зобов'язання повернути нерухоме майно,

за участю представників:

Прокуратури: Онуфрієнко М.В., посв. № 031806,

Позивача: не з'явився,

Відповідача 1: не з'явився,

Відповідача 2: не з'явився.

В с т а н о в и в :

Прокурор Черкаської області (далі - Прокурор) звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом в інтересах держави в особі Головного управління статистики у Черкаській області (далі - Головне управління статистики, Позивач) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області (далі - РВ ФДМУ, Відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікон" (далі - ТОВ "Медікон", Відповідач 2) про визнання припиненим договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна № 926/14 від 30.03.2010 року (зі змінами: № 1 від 06.05.2011 року, № 2 від 31.10.2011 року, № 3 від 01.11.2011 року і № 4 від 09.10.2012 року), а також про визнання недійсним на майбутнє договору № 5 від 01.11.2013 року про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна № 926/14 від 30.03.2010 року та про зобов'язання Відповідача 2 повернути Позивачу нежитлові приміщення на другому та третьому поверхах будівлі площею, відповідно, 79,64 кв.м. і 127,32 кв.м., за адресою: м.Черкаси, вул. О.Дашкевича, 39.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 03.11.2014 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року, у задоволенні даного позову відмовлено повністю.

У поданій касаційній скарзі, Прокурор, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права та процесуального і, зокрема, ст.ст. 203, 215, 626, 627, 629, 764 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 291 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - ЗУ "Про оренду державного та комунального майна"), ст. 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позов у даній справі, задовольнити.

Заслухавши пояснення представника Прокуратури, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 30.03.2010 року між РВ ФДМУ по Черкаській області (Орендодавець) і ТОВ "Медікон" (Орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності за № 926/14 (далі - Договір оренди № 926/14), відповідно до умов якого (п. 1.1.) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно: нежитлові приміщення на другому поверсі прибудови до адміністративної будівлі (далі - Майно) площею 300,8 кв.м., розміщене за адресою: м. Черкаси, вул. О.Дашковича, 39, що обліковується на балансі Головного управління статистики у Черкаській області (Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно із звітом про незалежну оцінку станом на 11.01.2010 року і становить 945644,91 грн. Крім того, у користуванні Орендаря знаходиться окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлові приміщення на третьому поверсі прибудови зазначеної адмінбудівлі, новостворені Орендарем в результаті невід'ємних поліпшень, здійснених за дозволом Головного управління статистики площею 293,8 кв.м. Загальна площа приміщень, що використовуються Орендарем, складає 594,6 кв.м.

Згідно п.п. 2.1., 2.2. Договору оренди № 926/14 Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами даного Договору та акту приймання-передавання Майна. Передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це Майно. Власником Майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 10.1. вказаного Договору, його укладено строком на 2 роки і 364 дні, що діє з 01 квітня 2010 року до 30 березня 2013 року включно.

При цьому, в п. 10.4. Договору оренди № 926/14 сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається поновленим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, за умови, якщо такі дії передбачені діючим законодавством та немає заяви власника майна про те, що воно потрібне йому для власних потреб. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною Договору. Для отримання згоди Балансоутримувача Орендар направляє запит на його адресу та письмово інформує Орендодавця не пізніше тридцяти днів до закінчення терміну дії Договору.

В подальшому між Відповідачами було укладено договори про внесення змін до Договору оренди № 926/14, якими, зокрема, вносились зміни про розмір орендної плати та про зміну (зменшення) розміру орендованих Відповідачем 2 приміщень.

Судами також встановлено, що до закінчення терміну дії Договору оренди № 926/14 Головне управляння статистики, як Балансоутримувач, у своїх листах від 21.02.2013 року та від 29.03.2013 року не надавало ТОВ "Медікон", як Орендарю Майна, згоди на продовження терміну дії вказаної угоди, з посиланням на систематичне невиконання останнім істотних її умов та наявністю перед ним заборгованості по орендній платі.

У свою чергу, РВ ФДМУ у листі від 27.03.2013 року, адресованому Головному управлінню статистики і ТОВ "Медікон", повідомляло про те, що через небажання Балансоутримувача продовжувати термін дії Договору оренди № 926/14, воно не має можливості розпочати замовлення незалежної оцінки орендованого майна та продовжувати дію вказаного Договору, а тому просило Орендаря протягом трьох робочих днів повернути орендоване Майно його Балансоутримувачу.

У листі від 13.04.2013 року РВ ФДМУ вдруге повідомляло ТОВ "Медікон" про відмову від продовження дії Договору оренди № 926/14.

В наступному, протягом червня-жовтня 2013 року між Орендарем, Орендодавцем та Балансоутримувачем відбувалось листування з приводу продовження терміну дії Договору оренди № 926/14.

При цьому, ТОВ "Медікон" заперечувало проти отримання від Орендодавця повідомлень про відмову у продовженні Договору оренди №926/14, вважаючи його продовженим, тоді як Головне управляння статистики навпаки, зазначало, що такий договір припинив свою дію через закінчення його терміну та у зв'язку із повідомленням ТОВ "Медікон" про відмову у його продовженні.

Разом з тим, РВ ФДМУ вказувало на те, що оскільки ТОВ "Медікон" не було належним чином повідомлено у встановлені строки про припинення дії Договору оренди № 926/14, термін його дії було продовжено на той самий строк і на тих самих умовах, у зв'язку з чим, у листі від 04.10.2013 року на адресу Головного управляння статистики просило відновити електропостачання орендованих приміщень та терміново надати документи для проведення нової незалежної оцінки такого майна.

Крім того, 01.11.2013 року РВ ФДМУ і ТОВ "Медікон" уклали Договір № 5 про внесення змін до Договору оренди № 926/14 яким, зокрема, п. 10.1. останнього виклали у новій редакції про те, що даний договір укладено строком на 2 роки і 364 дні, і він діє з 31 березня 2013 року до 28 березня 2016 року включно.

Вимогами Прокурора у даній справі, є визнання припиненим договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна № 926/14, укладеного між РВ ФДМУ і ТОВ "Медікон" 30.03.2010 року (зі змінами: № 1 від 06.05.2011 року, № 2 від 31.10.2011 року, № 3 від 01.11.2011 року і № 4 від 09.10.2012 року), а також про визнання недійсним на майбутнє договору № 5 від 01.11.2013 року про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна № 926/14 від 30.03.2010 року та про зобов'язання Відповідача 2 повернути Позивачу нежитлові приміщення на другому та третьому поверхах будівлі площею, відповідно, 79,64 кв.м. і 127,32 кв.м., за адресою: м.Черкаси, вул. О.Дашкевича, 39, з посиланням на ст.ст. 759, 763, 764 ЦК України, ст.ст. 20, 283, 284, 291 ГК України, і на те, що строк дії Договору оренди № 926/14, який встановлений сторонами до 30.03.2013 року включно, припинив свою дію з огляду на те, що Головне управління статистики, як Балансоутримувач орендованого майна, не давало згоди на продовження дії цієї угоди на новий строк, про що повідомлялось Орендаря - ТОВ "Медікон" і Орендодавця - РВ ФДМУ, однак, незважаючи на фактичне припинення цього договору, Відповідачі 01.11.2013 року уклали згаданий договір № 5, яким незаконно продовжили термін дії Договору оренди № 926/14 до 28.03.2016 року, з порушенням, зокрема, порядку, визначеного ч. 4 ст. 9 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна".

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, з посиланням на положення ст.ст. 626, 627, 764 ЦК України, ст. 291 ГК України, умови Договору оренди № 926/14, та представлені матеріали справи, які на його думку свідчать про те, що в даному випадку ТОВ "Медікон" не було повідомлено про намір РВ ФДМУ не продовжувати термін дії вказаного договору, тоді як саме Товариство фактично продовжувало користувалось орендованим майном, сплачуючи при цьому орендну плату, погасивши також і свою заборгованість по оренді майна перед Балансоутримувачем, та неодноразово зверталось до РВ ФДМУ з пропозицією про продовження дії Договору оренди № 926/14, у зв'язку з чим, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог Прокурора, відмовивши у їх задоволенні.

Проте, з такими висновками судів попередніх інстанцій у повній мірі погодитись не можна, оскільки такі, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, були прийняті при неповному встановлені обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, з огляду на таке.

Судове рішення вважається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Однак, вказаним вимогам судові рішення у даній справі у повній мірі не відповідають, у зв'язку з наступним.

Відповідно до приписів ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України також передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поряд з цим, згідно ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, є господарський договір.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч.ч. 1 та 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Разом з тим, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому, частиною 1 ст. 188 ГК України також передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Водночас, статтею 9 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", зокрема, передбачено, що фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

Органи, уповноважені управляти майном, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, розглядають подані матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після надходження матеріалів повідомляють підприємство про своє рішення (надання дозволу щодо укладення договору оренди або відмову). При розгляді матеріалів щодо передачі в оренду нерухомого майна можуть враховуватися пропозиції місцевої державної адміністрації, відповідного органу місцевого самоврядування щодо розміщення бюджетних установ і організацій.

Якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим.

У разі, коли підприємство не погоджується з пропозицією укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, органи, уповноважені управляти майном, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, можуть без згоди підприємства укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією.

Орендодавець протягом п'яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об'єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди.

При цьому, цією ж статтею Закону встановлено, що Орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо: прийнято рішення про приватизацію або передприватизаційну підготовку цих об'єктів; об'єкт включено до переліку підприємств, що потребують залучення іноземних інвестицій, згідно з рішенням Кабінету Міністрів України чи органів місцевого самоврядування; орган Антимонопольного комітету України не дає згоди, виходячи з підстав, наведених в абзацах другому - четвертому частини другої цієї статті; орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди; орендодавець, зазначений в абзацах другому і третьому статті 5 цього Закону, прийняв рішення про укладення договору оренди нерухомого майна з бюджетною установою; є інші підстави, передбачені законом. У разі відмови в укладенні договору оренди, а також неодержання відповіді у встановлений термін заінтересовані особи мають право звернутися за захистом своїх інтересів до суду.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Водночас, частинами 2, 3 ст. 17 згаданого Закону передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін договору про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

При цьому, вказана норма кореспондується і з приписами ч. 4 ст. 284 ГК України та ст. 764 ЦК України.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, на яких цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені останнім, як до закінчення терміну дій договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

З огляду на таке, місцевий господарський суд, приймаючи рішення про відмову в позові у даній справі, в порушення вищезазначених вимог норм матеріального права та ст. 43 ГПК України, не проаналізував належним чином та у повній мірі правовідносин, які склалися між сторонами, з приводу оренди державного майна, не з'ясувавши при цьому і дотримання Відповідачами порядку укладення договору оренди державного майна, з урахуванням вимог, встановлених згаданим вище ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", зокрема, у випадку закінчення терміну дії такого договору та порядку його пролонгації на наступний строк, з урахуванням при цьому наявних заперечень на продовження терміну дії такої угоди з боку балансоутримувача майна, яке орендується.

У зв'язку з цим, відмовляючи у задоволені позову Прокурора, суд першої інстанції не врахував того, що виходячи із системного аналізу ст. 764 ЦК України, ч. 4 ст. 284 ГК України та ч. 2 ст. 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", пролонгація договору оренди відбувається в позасудовому порядку тільки у випадку відсутності заперечень однієї із сторін щодо припинення договору оренди.

При цьому, суд першої інстанції, в порушення вимог вище згаданої ст.43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, посилаючись тільки на те, що ТОВ "Медікон" не було повідомлено про намір РВ ФДМУ не продовжувати термін дії вказаного договору, тоді як саме Товариство фактично продовжувало користувалось орендованим майном, сплачуючи при цьому орендну плату, погасивши також і свою заборгованість по оренді майна перед Балансоутримувачем, та неодноразово зверталось до РВ ФДМУ з пропозицією про продовження дії Договору оренди № 926/14, не приділив належної уваги тій обставині, що балансоутримувач - Головне управління статистики раніше неодноразово відмовлялось від пролонгації вказаної угоди саме, як через порушення ТОВ "Медікон" умов договору оренди, так і у зв'язку з намірами використання нерухомого майна для власних потреб.

Водночас, місцевим господарським судом не було враховано і вимог ч.4 ст. 9 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", якою встановлено, що Орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди, та ч. 3 ст. 17 згаданого Закону, за якою, у разі, якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяця до закінчення терміну договору.

Про наявність заперечень з боку Балансоутримувача на продовження дії Договору оренди № 926/14 вказував під час розгляду справи, як Прокурор, так і саме Головне управління статистики у своїх неодноразових листах-зверненнях до ТОВ "Медікон", однак ці обставини судом першої інстанції належним чином не досліджувалось, як і не з'ясовувались питання щодо дотримання Балансоутримувачем порядку відмови від зазначеного договору, у зв'язку з використання нерухомого майна для власних потреб, тоді як залишення цих обставин поза увагою суду призвело до його передчасних висновків про наявність підстав для пролонгації договору на наступний термін і - про необґрунтованість позовних вимог Прокурора.

Також, залишилось поза увагою суду і з'ясування питання про дотримання Орендарем у повній мірі умов Договору оренди № 926/14, викладених у його п. 10.4., зокрема проте, що навіть у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається поновленим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, за умови, якщо такі дії передбачені діючим законодавством та немає заяви власника майна про те, що воно потрібне йому для власних потреб, і такі дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною Договору; для отримання згоди Балансоутримувача Орендар направляє запит на його адресу та письмово інформує Орендодавця не пізніше тридцяти днів до закінчення терміну дії Договору.

Крім того, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 32, 34, 36, 38, 43 ГПК України, встановивши, що право оренди у ТОВ "Медікон" виникло саме з договору оренди від 31.01.1998 року № 14, не звернув належної уваги і на те, що копія вказаного договору у матеріалах справи відсутня.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, який відповідно до положень ст.ст. 99, 101 ГПК України під час перегляду судових рішень в апеляційному порядку користується правами, наданими суду першої інстанції та здійснює за наявними у справі і додатково поданими доказами повторний розгляд справи, всупереч ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи, також не приділив у повній мірі та належним чином уваги вищезазначеним обставинам справи, вимогам норм матеріального права та умовам укладеного між сторонами Договору оренди, а пославшись тільки на безпідставність позовних вимог та на обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у позові, дійшов передчасних та неправильних висновків про залишення рішення суду першої інстанції без змін, припустившись цим самим, як і суд першої інстанції, порушень вищезгаданих норм матеріального та процесуального права.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 11110 ГПК України, підставами для скасування чи зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, судові рішення про відмову у позові, не можна визнати законними і обґрунтованими, а тому, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, підлягають скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно встановити всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних у ній доказів, з'ясувати дійсні права та обов'язки сторін і, залежно від встановленого, правильно застосувати норми матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року та рішення господарського суду Черкаської області від 11.02.2015 року у справі № 925/2355/14 скасувати повністю, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Черкаської області в іншому складі суду.

Головуючий - суддя Малетич М.М.

Судді Круглікова К.С.

Мамонтова О.М.