ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.06.15р. Справа № 904/3487/15

За позовом Приватного підприємства "Виробничо-торгова компанія "ЛУКАС", м. Кременчук Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУДТОРГ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 570 753,25 грн.

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: Бровченко О.О., - дов. № 77 від 30.12.2015., юрисконсульт.

від відповідача: не з"явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Виробничо-торгова компанія "ЛУКАС", м. Кременчук Полтавської області звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУДТОРГ", м. Дніпропетровськ про стягнення заборгованості в розмірі 438158,41 грн. - основного боргу, 79441,18 грн. - інфляційних втрат, 3213,15 грн. - 3 % річних та пені в розмірі 49940,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки товарів № 3 від 03.12.2012 р. в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар (продукти харчування та/або алкогольні напої).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено копією реєстру № 19 від 03.06.2015р. та роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти - відстеження пересилання поштових відправлень.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача за викладених обставин не є перешкодою для розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 08.06.2015 р. проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним підприємством „Виробничо-торгова компанія "Лукас" (далі - Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФУДТОРГ" (далі - Покупець, Відповідач) було укладено договір поставки товарів № 3 від 03.12.2012 р. (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору від 03.12.2012 р.) постачальник передає, а покупець приймає й оплачує на умовах і в порядку, визначеному даним договором, продукти харчування, що поставляються (надалі - Товар), в асортименті, кількості та за цінам, зазначеними у накладних, що свідчать про прийом-передачу товару, і які є невід'ємною частиною даного Договору.

Постачання товару здійснюється на умовах DAP склад покупця (м. Донецьк, вул. Рогачевська, 1в або м. Луганськ, 8-й Лутугінський проїзд, 5) у редакції Інкотермс - 2010. Точна адреса доставки товару зазначається покупцем у відповідному замовленні (пункт 2.1. договору).

За своєю правовою суттю договір №3 від 03.12.2012 р. є договором поставки.

Відповідно до ч.2 ст. 265 ГК України договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Станом на 16.04.2015 р. заборгованість відповідача за поставлений товар за договором становила 438 158,41 грн.

Згідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до розділу 4 договору загальна сума договору визначається згідно з накладними, що свідчить про прийом-передачу товару від постачальника до покупця. Покупець зобов'язаний здійснювати оплату за поставлений товар у платіжні (банківські) дні покупця (по вівторках та/або четвергах), які настануть після спливу 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару. При цьому якщо вівторок та/або четвер припадає на неробочий (небанківський) день, платіж переноситься на вівторок та/або четвер, що є найближчим робочим (банківським) днем (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору від 03.12.2012 р.).

Згідно п. 6.1 договору покупець зобов'язаний прийняти товар і оплатити його на умовах даного договору.

У встановлені договором строки відповідач договірні зобов'язання належним чином не виконав, за придбаний за договором товар не розрахувався.

Таким чином, станом на 06.05.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар за договором становить 438 158,41 грн.

Відповідно до пункту 10.1. договору та додаткової угоди від 14.10.2014р. договір набирає сили з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2015р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. У випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про намір розірвати договір, то термін дії договору автоматично пролонгується на один календарний рік.

Згідно з п. 10.3. договору у випадку невиконання однієї зі сторін прийнятих на себе зобов'язань по виконанню умов даного договору і при наявності доказів невиконання умов договору, інша сторона має право виступити з ініціативою про розірвання договору, письмово повідомивши про це іншу сторону не менш ніж за 30 днів.

Несплачена відповідачем сума грошових коштів за вказаними накладними, заявлена позивачем до стягнення, складає 438 158,41 грн., що і є причиною виникнення спору.

Згідно з частинами першою та другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження сплати заборгованості відповідач не надав, хоча з огляду на свої процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 22, 33 Господарського процесуального кодексу України, таку можливість мав.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 438 158,41 грн. заборгованості за поставлений товар підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 79 441,18 грн. - інфляційних, 3 213,15 грн. - 3 % річних.

Перевіривши правильність розрахунку суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення річних та інфляційних у сумах, визначених позивачем.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантiєю, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 7.14. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору від 03.12.2012 при порушенні строків оплати згідно умов договору, покупець за вимогою постачальника сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого в строк товару за кожний день затримки оплати.

За розрахунком позивача пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання складає суму 49 940,51 грн.

Частиною 2 статті 343 ГК України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приймаючи до уваги наявне прострочення платежу та перевіривши вірність розрахунків, суд вважає, що сума пені підлягає стягненню у розмірі, визначеному позивачем.

В ході розгляду даної справи, судом було встановлено, що відповідачем не надано доказів оплати заборгованості за поставлений товар в період з моменту його отримання до дати слухання справи, а тому позов підлягає задоволенню.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 570 753,25 грн., яка складається з сум: 438 158,41 грн. - основний борг, 79 441,18 грн. - інфляційні, 49 940,51 грн. - пеня, 3 213,15 грн. - 3 % річних, 11 415,07 грн. - судовий збір.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати пов'язані з розглядом справи при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУДТОРГ" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, буд. 27, ) на користь Приватного підприємства „Виробничо-торгова компанія "ЛУКАС" (39621, Полтавська обл., м. Кременчук, вул.. Івана Приходька, буд. 69; ) заборгованість у сумі 570 753,25 грн., яка складається з сум: 438 158,41 грн. - основний борг, 79 441,18 грн. - інфляційні, 49 940,51 грн. - пеня, 3 213,15 грн. - 3 % річних, 11 415,07 грн. - судовий збір.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.06.2015р.

Суддя В.Г. Бєлік