Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" червня 2015 р. Справа № 906/701/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Янковська Н. О. - дов.№08/17311-010085 від 29.12.2014

від відповідача: Лічний С.В. - дов. № 25/3 від 05.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (м. Житомир)

про стягнення 8043088,40 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача на його користь 8043088,40 грн, з яких: 6 023 108,07 грн заборгованості за активну електроенергію згідно договору №3 від 17.08.2009 про постачання електричної енергії, 760265,37 грн пені, 44751,21 грн 3% річних та 1214963,75 грн інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив зменшити розмір нарахованої пені, у зв'язку з важким матеріальним становищем та відстрочити виконання рішення суду на шість місяців, оскільки підприємству буде виділено кошти субвенцію) з Державного бюджету України на погашення заборгованості з різниці в тарифах, згідно постанови КМУ № 357 від 04.06.2015.

Представник позивача вирішення питання про відстрочку виконання рішення суду поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.08.2009 між ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" в особі Житомирського РЕМ (постачальник/позивач) та КП "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (споживач/відповідач) був укладений Договір про постачання електричної енергії №3, предметом якого є постачання електричної енергії згідно умов цього Договору (а.с.8-10).

Додатковою угодою №1 до договору про постачання електричної енергії від 24.02.2012 сторони визначили, що розрахунковим періодом вважається період з 01 числа по останній день календарного місяця включно (п. 2.2.3 Договору).

Пунктом 7.3 договору передбачено, що остаточний розрахунок повинен здійснюватися в розмірі фактичного споживання електричної енергії за розрахунковий місяць з врахуванням сальдо на початок місяця не пізніше 5 операційних днів з дня отримання рахунку, включаючи день його отримання, для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно.

Строк дії договору відповідно до п. 10.1 - укладається на строк до 31 грудня поточного року, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Факт належного виконання позивачем своїх договірних зобов'язань з листопада 2014 по лютий 2015 підтверджується рахунками за активну електроенергію (а.с.12-15); звітами відповідача про використану електроенергію та актами про використану електроенергію за період листопада 2014 по лютий 2015 року, згідно яких відповідачем було спожито електроенергії на загальну суму 18 675 559,03 грн (а.с.16-26).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за отриману електроенергію вчасно та в повному обсязі не виконав, у результаті чого станом на день звернення до суду у нього утворилась заборгованість перед позивачем за активну електричну енергію в сумі 6023108,07 грн.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 760265,37 грн пені. 1214963,75 грн інфляційних та 44751,21 грн 3% річних.

Не проведення відповідачем розрахунків за надані послуги стало приводом для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарю- вання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст.173 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.7 ст.276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Станом на день прийняття рішення у справі заборгованість відповідача перед позивачем, згідно довідки, становить 6023108,07 грн (а.с. 46).

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

Обставини, які звільняють відповідача від обов'язку виконати свої зобов'язання за договором, та обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за його невиконання, в матеріалах справи відсутні.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач вчиняв дії, які за своїм змістом спрямовані на визнання боргу, оскільки оформив та підписав акт звірки взаємних розрахунків станом на 05.06.2015 на суму 6023108,07 грн (а.с. 58), здійснив погашення заборгованості за період з листопада 2014 по лютий 2015 в сумі 12652450,96 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6023108,07 грн боргу за активну електроенергію.

Відповідно до ст.ст. 525 і 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач на підставі ст. 625 ЦК України також просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1214963,75 грн інфляційних втрат та 44751,21 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.27), суд вважає його правильним і таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування інфляційних (а.с.28) за несвоєчасну оплату за спожиту електроенергію, господарський суд вважає, що правомірним є нарахування інфляційних в сумі 952 526,45 грн, а саме:

- за грудень 2014 на суму заборгованості 1091398,83 грн в розмірі 32741,96 грн;

- за січень 2015 на суму заборгованості 1780245,46 грн в розмірі 55187,61 грн;

- за лютий 2015 на суму заборгованості 4039645,42 грн в розмірі 214101,21 грн;

- за березень 2015 на суму заборгованості 6023108,07 грн в розмірі 650495,67грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії підлягають частковому задоволенню в сумі 952 526,45 грн. У задоволенні позову в частині стягнення 262 437,30 грн інфляційних суд відмовляє.

Крім суми основного боргу позивач, посилаючись на п.4.2.1 договору, просить стягнути з відповідача 760 265,37 грн пені.

Відповідно до п.4.2.1 даного договору за внесення платежів, передбачених пунктами 7.3 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком, споживач сплачує постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу в розмірі, що не перевищує подвійної ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, суд вважає їх правильним і таким, що відповідають вимогам діючого законодавства і умовам укладеного договору.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення неустойки суд дійшов висновку про його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України господарський суд при прийнятті рішення вправі у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд, врахувавши фінансове становище сторін, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни, погашення відповідачем суми основного зобов'язання за спірний період на 67,74 %; що відповідач є збитковим підприємством комунального сектора економіки, фінансування якого безпосередньо залежить від субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам та платіжної дисципліни споживачів, зокрема н а с е л е н н я, а також ту обставину, що у разі стягнення судом штрафних санкцій у заявленому позивачем розмірі збільшиться збитковість підприємства, що ускладнить роботу по своєчасному наданню послуг по водовідведенню та водопостачанню, очистці води і стоків, суд зменшує суму нарахованої пені до 152053,08 грн (20%).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 6023108,07 грн боргу за активну електроенергію, 152053,08 грн пені, 952526,45 грн інфляційних втрат та 44751,21 грн 3% річних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до обґрунтовано заявлених позовних вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення господарського суду Житомирської області на шість місяців господарський суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд може, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом (п.7.1.1. Постанова ВГСУ від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд враховує, насамперед, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, а також наявність тих виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим боржником у визначений строк та встановленим господарським судом способом.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених судом обставин справи, приймаючи до уваги подані Комунальним підприємством "Житомирводоканал" докази в обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення та ступінь вини боржника, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви боржника про відстрочку виконання рішення суду від 23.06.2015 у справі №906/701/15 на три місяці - до 23.09.2015 включно.

Керуючись ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 121 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені, що стягується з Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" до 152 053,08 грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (10000, м. Житомир, вул. Черняховського, 120, код 03344065) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, код 22048622) на р/р 6 в філії Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 311647, код 26392658:

- 6 023 108,07 грн боргу за активну електроенергію.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (10000, м. Житомир, вул. Черняховського, 120, код 03344065) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, код 22048622) на р/р 1613 в ПАТ "Перший інвестиційний банк" м. Житомир, МФО 300506 код 22048622:

- 152 053,08 грн пені,

- 952 526,45 грн інфляційних втрат,

- 44 751,21 грн 3% річних,

- 73 080,00 грн судового збору.

5. В решті позову відмовити.

6. Відстрочити виконання рішення господарського суду Житомирської області від 23.06.2015 у справі № 906/701/15 на три місяці - до 23.09.2015 включно.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.06.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк: 1 - у справу.