ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа № 907/109/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2), б/н від 14.04.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/1742/15 від 20.04.2015р.)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 30.03.2015р.

у справі № 907/109/15

за позовом: публічного акціонерного товариства „Страхова компанія „Країна (надалі ПАТ „Страхова компанія „Країна), м. Київ

до відповідача: ФОП ОСОБА_2, м. Ужгород

про стягнення 16 909,10 грн.,

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.03.2015р. у справі № 907/109/15 (суддя Якимчук Л.М.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ „Страхова компанія „Країна суму 16 909,10 грн. та суму 1 827,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно ч.1 ст.1191 ЦК України та ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника. Враховуючи, що ДТП відбулося з вини водія автомобіля марки DAF XF 95-380 номерний знак НОМЕР_5, власником якого є відповідач, позивач правомірно, після виплати страхового відшкодування, звернувся з регресним позовом до ФОП ОСОБА_2

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що стало підставою для прийняття незаконного рішення, а відтак, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що винною особою за завдану шкоду є не відповідач, а інша особа (водій), відповідно відсутні підстави для покладення на ФОП ОСОБА_2 цивільно-правової відповідальності.

Згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 20.04.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 07.05.2015р.

Ухвалою суду від 07.05.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 21.05.2015р.

В звязку з перебуванням судді Гнатюк Г.М. у відпустці, розпорядженням в.о. голови суду внесено зміни в склад колегії суддів по розгляду справи № 907/109/15, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Якімець Г.Г.

Ухвалою суду від 21.05.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 11.06.2015р.

Сторони участі уповноважених представників в судове засідання 11.06.2015р. не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

20.06.2012р. між ПАТ „Страхова компанія „Країна (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальником) укладено договір (поліс) про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_6, відповідно до умов якого застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника та будь-яких інших осіб, які на законних підставах керують транспортним засобом марки DAF XF 95-380, номерний знак НОМЕР_5 (а.с. 14).

Строк дії договору з 09.07.2012р. до 08.07.2013р.

05.07.2013р. на адресу ПАТ „Страхова компанія „Країна від потерпілої особи ОСОБА_6 надійшло повідомлення про настання страхового випадку, в якому зазначалося, що 29.06.2013р. по вул. Бородіна в м. Ужгороді за участю автомобіля марки „Dacia Logan номерний знак НОМЕР_4, належного на праві власності ОСОБА_6, відбулася ДТП, в результаті якої даний автомобіль було пошкоджено (а.с. 15).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2013р. по справі № 308/11372/13-п встановлено, що ДТП відбулося з вини водія автомобіля марки DAF XF 95-380, номерний знак НОМЕР_5, ОСОБА_7, який не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль потерпілого. ОСОБА_8 визнаний винним в порушенні п.п.2.10а, 13.1. Правил дорожнього руху України і скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.122-4, 124 КУпАП (залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху місця дорожньо-транспортної пригоди до якої вони причетні та порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) (а.с. 18).

Відповідно до ремонтної калькуляції від 24.07.2013 вартість робіт та запчастин для ремонту автомобіля марки „Dacia Logan, номерний знак НОМЕР_4 становить 17 409,10 грн. (а.с. 21-23).

30.07.2013р. потерпілий надав ПАТ „Страхова компанія „Країна заяву про погодження розміру матеріального збитку, завданого йому в результаті ДТП в розмірі 17 409.10 грн. та на виплату страхового відшкодування (а.с. 24-25).

На підставі наданих документів, врахувавши, що винним у ДТП визнано водія, який керував транспортним засобом, належним відповідачу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована позивачем, зазначене ДТП позивач визнав страховим випадком (підтверджується страховим актом №20-114/28900/3.2.29 від 20.11.2013р.) та здійснив виплату потерпілому ОСОБА_6 шляхом перерахування страхового відшкодування в розмірі 16 909,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1577 від 22.11.2013р., врахувавши франшизу за договором страхування у сумі 500,00 грн. (а.с. 37-38).

Виплативши страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_6, позивач звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом про відшкодування 16 909,10 грн. в порядку регресу з ФОП ОСОБА_2

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ст. 355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Частиною 1 статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обовязкового страхування страховик приймає на себе зобовязання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 2 договору НОМЕР_6 від 20.06.2012р. сторони узгодили, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Частиною 1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Правила щодо регресного позову страховика встановлені ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пп. 38.1.1 п. 38.1 якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема: в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Як зазначалося вище, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2013р. по справі № 308/11372/13-п встановлено, що ДТП відбулося з вини водія автомобіля марки DAF XF 95-380, номерний знак НОМЕР_5, ОСОБА_7, який знаходився у трудових відносинах з відповідачем та встановлено факт самовільного залишення місця ДТП водієм ОСОБА_9

Відповідно до п.п.33.1.2, 33.1.4, п.33.1 ст. 33 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_8 або відповідач (як страхувальник) були зобовязані вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди і невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Проте, ні відповідач, ні водій не повідомили позивача про факт ДТП, про неї повідомив потерпілий в повідомленні про страховий випадок 05.07.2013р. Обставина несвоєчасного повідомлення позивача про ДТП також підтверджується страховим актом позивача №20-114/28900/3.2.29 від 20.11.2013р.

Отже, ненадання письмового повідомлення про ДТП у визначений Законом строк та залишення місця ДТП водієм дають право позивачу на звернення до суду з даним позовом.

Згідно ч. 1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Оскільки на момент ДТП його винуватець ОСОБА_10 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2, що підтверджується трудовим договором від 31.05.2013р., ПАТ „Страхова компанія „Країна має право звернутися до відповідача з регресним позовом.

Враховуючи вищенаведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача в порядку регресу 16 909,10 грн.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 30.03.2015р. у справі № 907/109/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.