РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/7027/15-г

За позовом Комунального підприємства "Харківводоканал"

до Приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ"

про спростування недостовірної інформації

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Токарєв С.В., Стрельніков О.В.

від відповідача: Бабенко А.І., Чередниченко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Комунальне підприємство "Харківводоканал" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" (далі-відповідач-) про:

- визнання недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію, котре було висвітлено 17.11.2014 р. телевізійним каналом СТБ, у журналістському розслідуванні «Гроші на сепаратистів» інформаційної програми «Вікна- новини»;

- зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Міжнародний медіа центр - СТБ" за власний рахунок після набуття чинності судовим рішенням спростувати недостовірну інформацію, висвітлену 17.11.2014 р. телевізійним каналом СТБ у журналістському розслідуванні «Гроші на сепаратистів» інформаційної програми «Вікна-новини» стосовно звинувачення КП «Харківводоканал» у розкраданні грошей харків'ян та фінансуванні сепаратизму, піл заголовком «Спростування» в інформаційній програмі «Вікна-новини».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що поширені відомості у вищезазначеній програмі щодо діяльності позивача є недостовірними та містять звинувачення позивача у розкраданні грошей харків'ян та фінансуванні сепаратизму.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.03.2015 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 06.04.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У судовому засіданні 06.04.2015 р. представник відповідача подав відзив на позов, в якому проти позову заперечив та пояснив, що наданий позивачем диск запису передачі «Вікна-новини», яка транслювалася в ефірі телеканалу «СТБ» 17.11.2014 р., не є належним доказом по справі, оскільки немає жодної підстави вважати, що відео на диску є оригінальним безперервним записом передачі з ефіру телеканалу «СТБ». Крім того, на прес-конференції заступником прокурора Харківської області також було повідомлено, що на даний момент є два кримінальних провадження щодо позивача та КП «Житлокомсервіс», зокрема проводиться досудове слідство за статтею 191 частини 3 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні 06.04.2015 р. оголошувалася перерва до 07.05.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України.

24.06.2015 р. через загальний відділ діловодства представник позивача подав уточнення до позовної заяви, в яких просить суд:

- визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію звинувачення на адресу КП «Харківводоканал» в журналістському розслідуванні «Гроші на тероризм» інформаційної програми «Вікна-новини», котре було висвітлено 17.11.2014 р. телевізійним каналом Приватного акціонерного товариства "Міжнародний медіа центр - СТБ";

- зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Міжнародний медіа центр - СТБ" за власний рахунок у найближчому після набуття чинності судовим рішенням випуску новин спростувати недостовірну інформацію, висвітлену 17.11.2014 р. телевізійним каналом СТБ у журналістському розслідуванні «Гроші на тероризм» інформаційної програми «Вікна-новини» стосовно звинуваченя КП «Харківводоканал» у розкраданні грошей харків'ян та фінансуванні тероризму, під заголовком «Спростування».

Розглянувши подану заяву про уточнення, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як роз'яснено в п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об'єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Пунктом 3.12. вказаної Постанови роз'яснено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи наведене, оскільки подання заяв про уточнення позову не передбачено господарським процесуальним кодексом, при цьому позивач і не змінює суті заявлених позовних вимог, а лише доповнює їх зміст уточнюючими словосполученнями, суд визнає подану заяву про уточнення позовних вимог як заяву про зміну предмету позову, та визнає останню такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим приймає її до розгляду.

06.05.2015 р. через загальний відділ діловодства представник відповідача подав додаткові пояснення по справі, в яких зазначає, що назва журналістського розслідування «Гроші на терористів» ніяким чином не стосується позивача та не може бути спростована, а також інформація, що була озвучена в ефірі являється оціночними судженнями.

У судовому засіданні 07.05.2015 р. представник позивача подав пояснення по справі, в яких зазначає, що доказом транслювання відео сюжету, запис якого доданий позивачем на диску до матеріалів справи, є титри дати ефіру в лівому нижньому куті та ефірний логотип телеканалу СТБ у правому верхньому куту екрану. Також доказом достовірності наданого відеоматеріалу є участь у ньому співробітників телеканалу СТБ - ведучої «Вікна-новини» Віти Євтушиної та кореспондента у Харкові Марії Малевської.

У судовому засіданні 07.05.2015 р. оголошувалася перерва до 08.06.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України.

15.05.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про витребування доказів, а саме витребування у Приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" інформації щодо наявності трудових відносин між відповідачем та журналістами В. Євтушиної та М. Малевської.

Розглянувши подане позивачем клопотання, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: - який доказ витребовується; - обставини, що перешкоджають його наданню; - підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; - обставини, які може підтвердити цей доказ.

Оскільки позивач не зазначив, які обставини може підтвердити цей доказ, відповідно суд відмовляє у задоволенні клопотання про витребування доказів.

У даному судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.06.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2014 р. на телевізійному каналі «СТБ» в інформаційній програмі «Вікна-новини» відбувся показ журналістського розслідування під назвою: «Гроші на терористів».

Репортаж вказаного розслідування починався з інформації про заборгованість КП «Харківводоканал» перед АК «Харківобленерго», яка стала підставою для відключення насосних станцій перекачування води. Тому населення міста Харкова залишилось без холодної води. Далі, генеральний директор КП «Харківводоканал» Корінько Іван Васильович пояснив, що борги КП «Харківводоканал» за електроенергію виникли у зв'язку з невідшкодуванням держбюджетом різниці в тарифах, яка виникла внаслідок невідповідності тарифів для населення фактичним витратам на виробництво послуг. Станом на 01.10.2014 р. така різниця складала 220 млн. грн., а заборгованість населення складала 180 млн. грн.

Під час трансляції інтерв'ю генерального директора КП «Харківводоканал» в титрах безперервно відображалися написи «Гроші на терористів», «Розслідування «Вікон».

Продовжуючи репортаж, ведуча сказала наступні слова: «прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…».

Як зазначає позивач, поширена інформація є недостовірною та такою, що принижує його ділову (службову) репутацію, оскільки містить звинувачення позивача у розкраданні грошей харків'ян та фінансуванні сепаратизму.

На підтвердження недостовірності інформації, розповсюдженої відповідачем у журналістському розслідуванню під назвою «Гроші на терористів» у рамках інформаційної програми «Вікна-новини», позивач посилається на те, що прокуратурою Харківської області лише проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження, відкритого за фактом розтрати державних коштів. Крім того, підприємство позивача неодноразово відзначалося різними нагородами високого ступеню на загальнодержавному та міжнародному рівні.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 94 Цивільного кодексу України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

У ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Як визначено статтею 5 Закону України «Про інформацію», кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 1 статті 94 ЦК України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 ЦК України.

У п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 р № 01-8/184 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" зазначено, що за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. ч. 1 ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною.

Згідно ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ст. 34 ГК України, дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно ч. 6 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Як встановлено судом вище, відповідачем в ефірі інформаційної програми «Вікна-новини» відбувся показ журналістського розслідування під назвою «Гроші на терористів».

У зазначеному сюжеті, під час відтворення інтерв'ю генерального директора КП «Харківводоканал» Корінька Івана Васильовича, який пояснював, що борги КП «Харківводоканал» за електроенергію виникли у зв'язку з невідшкодуванням держбюджетом різниці в тарифах, яка виникла внаслідок невідповідності тарифів для населення фактичним витратам на виробництво послуг, в титрах безперервно відображався напис «Гроші на терористів», «Розслідування «Вікон», що на думку позивача є недопустимим, оскільки породжує у глядачів негативні асоціації з підприємством та директором, а також було проголошено інформацію, що не відповідає дійсності (недостовірну інформацію) зокрема, наступного змісту: «прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…».

На підтвердження факту поширення відповідачем спірної інформації, до матеріалів справи надано СD-диск із записом відеоматеріалу програми «Вікна-новини», під час якої 17.11.2014 р. відбувся показ журналістського розслідування під назвою «Гроші на терористів», зафіксований позивачем з сайту www.youtube.ua.

Водночас, у процесі провадження у справі відповідачем неодноразово надавались пояснення стосовно того, що спірні відеоматеріали програми «Вікна-новини» та журналістського розслідування під назвою «Гроші на терористів», які транслювалися в ефірі телеканалу «СТБ» 17.11.2014 р. та надані позивачем на диску, не є належним доказом по справі, оскільки немає жодної підстави вважати відео на диску оригінальним безперервним записом передачі з ефіру телеканалу «СТБ», стосовно чого суд відзначає наступне.

Як вбачається із наданого відеозапису програми «Вікна-новини», відео містить титри дати ефіру в лівому нижньому куті та ефірний логотип телеканалу СТБ в правому верхньому куті екрану.

Згідно статті 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», логотип (фірмовий, торговий знак) - будь-яка комбінація позначень (слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів), які придатні для вирізнення ефірного часу однієї телерадіоорганізації від іншої.

Оскільки із наданого позивачем, вбачається наявність логотипу телеканалу «СТБ», який дає змогу вирізнити його з поміж інших телеканалів, суд приходить до висновку, що відеозапис розповсюдженої позивачем програми «Вікна-новини» та журналістського розслідування під назвою «Гроші на терористів» в ефірі телеканалу «СТБ», записаний на диск позивачем, є належним доказом по справі.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів того, що наданий позивачем відеозапис є монтажем, як і не заявлено клопотань про призначення відповідної судової експертизи для з'ясування таких обставин.

Судом встановлено, що під час трансляції інтерв'ю генерального директора КП «Харківводоканал» в титрах безперервно відображався напис «Гроші на терористів», «Розслідування «Вікон».

Оскільки частина журналістського розслідування під назвою «Гроші на терористів» стосувалася підприємства позивача, напис в титрах передачі «Гроші на терористів» породжує негативні уявлення та дискредитує саме позивача, зашкоджуючи безпосереднього репутації останнього.

Судом також встановлено, що ведучою журналістського розслідування під назвою «Гроші на терористів» було проголошено наступні слова: «прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме - листа прокуратури Харківської області №23-936 вих.-15 від 02.04.2015 р., що був виданий на запит відповідача, останньому було повідомлено про те, що 10.11.2014 р. СУ ГУМВС України в Харківській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом розтрати державних коштів посадовими особами КП «Харківводоканал» шляхом зловживання службовим становищем за ч. 3 ст. 191 КК України. Вказане кримінальне провадження у січні 2015 року направлено для здійснення подальшого досудового розслідування до ГСУ МВС України.

Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Оскільки листом прокуратури Харківської обл. №23-936 вих.-15 від 02.04.2015 р. підтверджується, що відкрите кримінальне провадження щодо позивача направлене для здійснення подальшого досудового розслідування, тобто на час транслювання відповідачем спірної телепрограми не існувало обвинувального акта, який би слугував доказом наявності висновків прокуратури про розкрадання позивачем коштів мешканців міста Харкова, суд дійшов висновку, що проголошена ведучою журналістського розслідування під назвою «Гроші на терористів» наступна інформація «прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…» не відповідає дійсності та є недостовірною.

Водночас, згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Крім того, частиною 1 статті 59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» встановлений обов'язок телерадіоорганізації поширювати об'єктивну інформацію та не поширювати матеріали, які порушують презумпцію невинуватості підозрюваного, обвинуваченого або упереджують рішення суду.

Проте відповідачем таких обов'язків не дотримано, доказів зворотного суду не надано.

Так, відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що інформація, проголошена 17.11.2014 р. ведучою журналістського розслідування під назвою «Гроші на терористів» у програмі «Вікна-новини» в ефірі телеканалу «СТБ» в частині: «прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…» не відповідає дійсності, а відповідачами не надано суду належних доказів на підтвердження достовірності проголошеної та відображеної інформації за змістом, зазначеним вище.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази на своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

З проведеного аналізу інформації, що була проголошена відповідачем та на думку позивача є недостовірною, суд приходить до висновку, що викладена в статті недостовірна інформація не являється також оціночними судженнями, а є по своїй суті фактичним твердженням.

За таких обставин, оскільки відповідач не виконав покладеного на нього обов'язку доведення, що поширена інформація у повному обсязі є достовірною, враховуючи той факт, що позивач надав докази часткової недостовірності інформації, а поширена інформація не являється оціночним судженням, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, поширену 17.11.2014 р. ведучою журналістського розслідування під назвою «Гроші на терористів» у програмі «Вікна-новини» в ефірі телеканалу «СТБ» в частині: «прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…» та в частині зазначення безперервно в титрах напису: «Гроші на терористів».

Спростування недостовірної інформації відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У пунктах 24 і 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вказано, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

У позовній заяві позивач просить зобов'язати відповідача за власний рахунок у найближчому після набуття чинності судовим рішенням випуску новин спростувати недостовірну інформацію, висвітлену 17.11.2014 р. телевізійним каналом СТБ у журналістському розслідуванні «Гроші на терористів» інформаційної програми «Вікна-новини» стосовно звинувачення КП «Харківводоканал» у розкраданні грошей харків'ян та фінансуванні тероризму, під заголовком «Спростування».

Оскільки позивач не зазначив у позові тексту спростування, суд дійшов висновку про зобов'язання відповідача у найближчому випуску новин сповістити про ухвалення рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2015 р. у справі № 910/7027/15-г про спростування недостовірної інформації стосовно Комунального підприємства "Харківводоканал", поширеної 17.11.2014 р. телевізійним каналом СТБ у журналістському розслідуванні «Гроші на терористів» інформаційної програми «Вікна-новини» стосовно звинувачення КП «Харківводоканал» у розкраданні грошей харків'ян та фінансуванні тероризму, під заголовком «Спростування» в частині: «прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…» та в частині зазначення в титрах напису «Гроші на терористів».

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Комунального підприємства "Харківводоканал" задовольнити частково.

2. Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію Комунального підприємства "Харківводоканал" інформацію, поширену 17.11.2014 р. ведучою журналістського розслідування під назвою «Гроші на терористів» у програмі «Вікна-новини» в ефірі телевізійного каналу Приватного акціонерного товариства "Міжнародний медіа центр - СТБ" в частині: «прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…» та в частині зазначення в титрах напису «Гроші на терористів».

3. Зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" протягом 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили у найближчому випуску новин під заголовком «Спростування» спростувати недостовірну інформацію, поширену 17.11.2014 р. у журналістському розслідуванні «Гроші на терористів» інформаційної програми «Вікна-новини», шляхом сповіщення про ухвалення рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2015 р. у справі № 910/7027/15-г про спростування недостовірної інформації стосовно Комунального підприємства "Харківводоканал", поширеної 17.11.2014 р. телевізійним каналом СТБ у журналістському розслідуванні «Гроші на терористів» інформаційної програми «Вікна-новини» в частині: «прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…» та в частині зазначення в титрах напису - «Гроші на терористів».

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" (03113, м. Київ, вул. Івана Шевцова, буд. 1, ідентифікаційний код - 20044726) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 2, ідентифікаційний код - 03361715) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 12.06.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.