ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.06.15 Справа № 904/2971/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАН-ТЕХСЕРВІС", м. Дніпропетровськ

до Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про розірвання договору оренди земельної ділянки

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Галицький В.В. - представник за дов. № 29072013/7 від 29.07.13

від відповідача: Приходько Т.В. - представник за дов. № 4/10-140 від 18.03.15

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гран-Техсервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки від 28.11.2006, відповідно до якого відповідач надав в строкове платне користування позивачеві земельну ділянку площею 0,6230 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, 210-А, для фактичного розміщення будівлі стоянки. 04.03.2015 позивачем здійснено відчуження будівлі стоянки за вищевказаною адресою. У зв'язку з припиненням права власності на будівлю стоянки, позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки від 28.11.2006.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 18.05.2015.

18.05.2015 відповідач подав клопотання про залучення прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Розглянувши клопотання відповідача, суд не вбачає підстав для його задоволення та залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська.

В судовому засіданні 18.05.2015, відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 25.05.2015. Після перерви розгляд справи було продовжено.

25.05.2015 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач передчасно звернувся до суду та вважає, що вчинив всі необхідні дії визначені нормами чинного законодавства щодо повідомлення відповідача про розірвання договору оренди земельної ділянки, на що відповідач зазначає, що ним направлено відповідь на адресу позивача з переліком документів необхідних для розірвання договору оренди та повідомлено позивача, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Ухвалою суду від 25.05.2015 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та у судовому засіданні оголошено перерву до 15.06.2015.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, надав усні пояснення.

У судовому засіданні 15.06.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.11.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАН-Техсервіс" (далі - позивач, орендар) та Дніпропетровською міською радою (далі - відповідач, орендодавець) було укладено договір оренди землі (далі - договір), посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш Іриною Петрівною та зареєстровано в реєстрі за № 9392, державна реєстрація якого підтверджується записом в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 16 січні 2007 року за № 29(арк. с. 11-14).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Берегова, 210-А (Амур-Нижньодніпровський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :01:286:0029.

Згідно з п. 1.2 договору цільове використання земельної ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.14.2 (автомобільний транспорт).

Підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 27.09.2006 № 78/4 (п. 1.3 договору, арк. с. 36-37)

В оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,6230 га. На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, інші об'єкти інфраструктури, які зазначені в акті приймання-передачі земельної ділянки. Договір укладено на п'ятнадцять років (п. 2.1, 2.2, 3.1 договору).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що земельна ділянка передається в оренду: по фактичному розміщенню будівлі стоянки.

Серед інших умов договору, пунктом 12.3 передбачено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом.

Окрім того, згідно з п. 12.4 договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Сторони визначили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 12.5 договору).

На виконання умов договору, відповідач передав, а позивач прийняв земельну ділянку за кадастровим номером :01:286:0029, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Берегова, 210-А? що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 25.12.2006 року (арк. с. 38).

04.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАН-Техсервіс" (далі - продавець) та Приватним підприємством "ГРАН" (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу (далі - договір купівлі-продажу), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Черновою О.І., який зареєстровано у реєстрі за № 217 (арк. с .45-46).

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу продавець передає у власність, а покупець оплачує згідно з цим договором та приймає у власність будівлю стоянки літ. У-1, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, будинок 210а (двісті десять літера "а") , яка розташована на земельній ділянці площею 0, 6230 га, кадастровий номер :01:286:0029, цільове призначення (УКЦВЗ) 1.14.2 (автомобільний транспорт), яка використовується продавцем на підставі договору оренди землі, посвідченого 28.11.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Літаш І.П. по реєстру № 9392, зареєстрованого Дніпропетровською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру" 16.01.2007 року за № 29.

10.03.2015 позивач надіслав на адресу відповідача лист № 10032015/01 щодо розірвання договору оренди земельної ділянки від 28.11.2006, у зв'язку з продажем нежитлового приміщення, що знаходилось на орендованій земельній ділянці. Даний лист був отриманий відповідачем 10.03.2015 за вх. № 36/1409, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції відповідача.

До матеріалів справи залучено копію листа відповідача від 18.05.2015 № 7/7-620 про розгляд звернення позивача щодо розірвання договору, в якому останнім повідомив позивача про подачу копій документів згідно переліку. А також зазначив, що згода міської ради на дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки оформлюється відповідним рішенням міської ради, яке приймається на пленарному засіданні міської ради (арк. с. 80-81).

Отже, судом встановлено, що на момент звернення позивача із позовом до суду (06.04.2015), відповідач не надав відповіді на вищезазначений лист, у в'язку з чим позивач звернувся до суд з вимогою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 28.11.2006.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

При цьому порушені права землекористувачів підлягають захисту способами, передбаченими статтею 152 Земельного кодексу України, з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства.

Так, згідно з частиною 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з приписами частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 тієї ж статті 651 ЦК України).

Поряд з цим статтею 188 Господарського кодексу України встановлено порядок зміни та розірвання господарських договорів, згідно з яким зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 792 ЦК України та ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, що регулює оренду землі, є Закон України «Про оренду землі», частиною першою статті 2 якого встановлено, що відносини, пов'язані з орендою земельних ділянок, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Так, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до вимог ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, зокрема, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до приписів статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці (п. 7 ч. 1).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Так, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Слід зазначити також, що згідно з приписами ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Водночас відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розмішені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як зазначено у п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» (зі змінами та доповненнями), правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до законодавства.

Як слідує з матеріалів справи, внаслідок укладення 04.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАН-Техсервіс" (далі - продавець) та Приватним підприємством "ГРАН" договору купівлі-продажу нерухомого майна будівлю стоянки літ. У-1, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, будинок 210а (двісті десять літера "а"), до останнього перейшло право на земельну ділянку, на якій знаходиться зазначене майно.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права та зважаючи на те, що фактичне користування земельною ділянкою і будівлею на ній здійснює її новий власник Приватне підприємство "ГРАН", що сторонами не заперечується, а також що законодавством та умовами договору передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, у даному випадку - позивача, то, відповідно, договір оренди земельної ділянки від 28.11.2006 підлягає припиненню шляхом його розірвання.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19.06.2012 у справі № 36/368-9/63.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу у даній справі судових витрат слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 49 ГПК України встановлено, що при розподілі судових витрат судовий збір у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

Водночас, як зазначено у п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» (із змінами та доповненнями), вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має виходити, зокрема, з того, що судовий збір у справах зі спорів, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття обґрунтованих пропозицій другої сторони.

В частині 4 зазначеної вище норми, встановлено, у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, який вважав за необхідне розірвати договір, надіслав на адресу відповідача лист від 10.03.2015 № 10032015/01 щодо розірвання договору оренди земельної ділянки від 28.11.2006 (арк. с. 39-40).

На вищевказане звернення позивача, відповідач надав позивачу відповідь від 18.05.2015 № 7/7-620 з переліком документів необхідних для підготовки проекту рішення міської ради про розірвання договору оренди (арк. с. 80-81), доказів розгляду якої сторонами до суду не надано.

Оскільки у даному випадку з матеріалів справи не вбачається безпідставного ухилення відповідача від прийняття обґрунтованих пропозицій іншої сторони щодо розірвання договору, підстави для покладення на відповідача судових витрат в порядку приписів ст. 49 ГПК України є відсутніми.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Договір оренди земельної ділянки від 28 листопада 2006 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАН-Техсервіс" (49009, м. Дніпропетровськ, вул. Щепкіна, буд. 8. кв. 16; ідентифікаційний код 32842376) та Дніпропетровською міською радою (49000, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 75; ідентифікаційний код 26510514), що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. та зареєстрований в реєстрі за № 9392 від 28 листопада 2006 року, державна реєстрація якого підтверджується записом в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 29 від 16 січні 2007 року розірвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.06.2015

Суддя В.І. Ярошенко