ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Справа № 915/645/15

м. Миколаїв

за позовом: Державного концерну "Укроборонпром"

/04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36/

до відповідача: Державне підприємство "Суднобудівний завод ім.. 61 комунара

/54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 38/

про стягнення 44924842,07 грн.

Суддя Васильєва Л.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: Смалюк Р.В., дов. від 23.06.2014р. № Д-1044/2014

від відповідача: Мерлянова С.М., дов. від 02.04.2013р. № 36/21-Д

Позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення з відповідача(з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12.06.2015р.(вхід. №10745/15 від 15.06.2015р) 44924842,07 грн., в тому числі 25500000 грн. основного боргу, 475767,12 грн. 3% річних, 12008883,17 грн. інфляційних втрат, 6940191,78 грн. пені.

Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем умов п.4.1. договору від 29.04.2014р. щодо погашення суми позики, при цьому посилається на норми ст.ст. 526, 546, 549, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач факт порушення зобов'язань за договором та борг в сумі 25500000 грн. визнає. Пояснює його наявність складним фінансовим становищем підприємства, у стягнення пені, 3% річних та інфляції просить відмовити. Звернувся з клопотання про відстрочку виконання рішення суду на 1 рік.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

29.04.2014р. сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач продовж 30 днів з дня укладання договору перераховує відповідачу 25500000 грн.(п.1.1, 2.1., 3.1. договору), а відповідач зобов'язується в строк до 29.07.2014р. повернути позику.

Додатковою угодою від 16.07.2014р. сторони продовжили термін повернення позики до 31.10.2014р.

Припис статті 1046 Цивільного кодексу України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 Цивільного кодексу України обумовлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач свій обов'язок, встановлений договором від 29.04.2014р. щодо надання позики в сумі 25000000 грн. виконав, доказом чого є платіжні доручення від 29 та 30 квітня про перерахування вказаної суми.

Відповідач зазначені вище приписи законодавства та умови договору порушив, позику в сумі 25000000 грн. не повернув.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення вказаної суми є обґрунтованими.

Пунктом 6.3. договору передбачено обов'язок відповідача сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки за кожен день порушення зобов'язання.

Позивач її розрахував в сумі 6940191,78 грн. за період з 01.11.2014р. по 15.06.2015р.

Суд не погоджується з наданим розрахунком з огляду на приписи статті 232 Господарського кодексу України, відповідно яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, строк нарахування пені слід обмежити періодом з 01.11.2014р. по 01.05.2015р. За розрахунком суду пеня складає 5036424,65 грн. За таких обставин стягненню підлягає пеня в сумі 5036424,65 грн., в стягненні пені в сумі 1903767,13 грн. слід відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем правомірно було нараховано до стягнення 475767,12 грн. трьох відсотків річних та 12008883,17 грн. інфляційних втрат. Отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до приписів ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи матеріальні інтереси сторін, приймаючи до уваги той факт що обидва учасники процесу є суб'єктами державного сектору економіки, беручи до уваги надзвичайно складний економічний стан відповідач, суд вважає за необхідне зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій та стягнути з відповідача пеню в сумі 500000,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд вважає, що клопотання відповідача щодо відстрочки виконання рішення суду необґрунтоване, та таке, що задоволенню не підлягає, оскільки ним не надано жодного доказу часткового виконання зобов'язання за договором позики, а також доказів, які б свідчили про реальну можливість виконання даного рішення через рік.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Суднобудівний завод ім.. 61 комунара /54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 38, код 14313240/ на користь Державного концерну "Укроборонпром" /04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, код 37854297/ 25500000 грн. основного боргу, 475767,12 грн. 3% річних, 12008883,17 грн. інфляційних втрат, 500 000 грн. пені.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

3. Відмовити в задоволенні клопотання щодо відстрочки виконання рішення суду на 1 рік.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.06.2015р.

Суддя Л.І. Васильєва