РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015Справа №910/11139/15
за позовом: Приватного підприємства "Київ-Авто",

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "СД" про: стягнення заборгованості в розмірі 150 554,66 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача Федорова О.В. (директор);

від відповідача не з'явились.

В судовому засіданні 18 червня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне підприємство "Київ-Авто", 29 квітня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 270415-1 від 27.04.2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "СД", про стягнення заборгованості в розмірі 150 554,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як Покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором поставки № 250514-1 від 25.05.2014 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки в повному обсязі не здійснив оплату вартості переданого йому позивачем, як Постачальником, товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 05.05.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/11139/15 та призначено розгляд справи на 26.05.2015 року.

Через відділ діловодства суду 25.05.2015 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 26.05.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення по суті спору, а також підтвердив відсутність аналогічного спору між тими ж сторонам, про той же предмет і з тих же підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав, участь свого представника в судове засідання не забезпечив, правом передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2015 року розгляд справи відкладено, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, на 16.06.2015р.

В судовому засіданні 16.06.2015 року представник позивача надав документи про сплату відповідачем суми основного боргу, а також письмово підтвердив наявність боргу відповідача перед позивачем по сплаті пені та 3% річних в сумі, зазначеній в позовній заяві.

Представником відповідача в судовому засіданні 16.06.2015 року також було надано документи про сплату суми основного боргу, та заперечено проти стягнення пені та 3% річних.

В судовому засіданні 16.06.2015р., відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву до 18.06.2015 року, про що сторін було повідомлено під розписку.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2014 року між позивачем (надалі - Постачальник або Продавець) та відповідачем (далі по тексту - Покупець або Отримувач) (разом - сторони) було укладено договір поставки № 250514-1 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого на умовах Договору постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим Договором передавати у власність покупця щебінь гранітний, відсів, пісок (далі по тексту - «товар»), а покупець зобов'язується приймати цей Товар та здійснювати його оплату в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору постачальник передав, а покупець прийняв товар на загальну суму - 141 427,22 грн., при цьому, позивач вказує, що покупець лише частково здійснив оплату вартості поставленого йому постачальником товару на суму 10 009,42 грн., а відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за Договором в розмірі 131 417,80 грн.

Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача санкції за порушення виконання грошового зобов'язання по Договору щодо оплати товару.

Оцінивши в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги, з урахування поданої сторонами заяви про часткову сплату боргу, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами 2.3.Договору постачальник гарантує незмінність ціни на товар з моменту виставлення рахунку фактури та його оплати покупцем у строк, передбачений п.7.1.Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору поставка товару за цим Договором здійснюється автомобільним транспортом постачальника згідно з заявкою покупця протягом п'яти робочих днів. Заявка подається покупцем в усній формі або за допомогою телефону, факсу, електронної пошти. Заявка повинна містити інформацію про найменування товару, кількість товару, адресу та контактний номер телефону відповідальної особи за приймання товару тощо.

Відповідно до п. 7.1 Договору покупець здійснює оплату товару, що постачається, у строк 5 (п'яти) календарних днів від дати отримання (поставки) товару, на підставі рахунку-фактури постачальника.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що датою отримання (поставки) товару є дата підписання покупцем товарно-транспортної накладної постачальника. Видаткова накладна може бути виписана на кожну партію поставленого товару або зведена, але не рідше одного разу на місяць і не пізніше останнього дня місяця.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч.1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 25 травня 2014 року між сторонами укладено договір поставки № 250514-1, за п. 1.1. якого на умовах Договору постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим Договором передавати у власність покупця щебінь гранітний, відсів, пісок (далі по тексту - «товар»), а покупець зобов'язується приймати цей Товар та здійснювати його оплату в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

З аналізу матеріалів справи випливає, що на виконання умов Договору позивач передав товар на суму 141 427,22 грн., що підтверджується видатковими накладними (належним чином засвідчені копії видаткових накладних містяться в матеріалах справи), а відповідач отримав товар, що підтверджується підписом на відповідних накладних.

Як стверджує позивач, взяті на себе зобов'язання за Договором покупець належним чином не виконав, в передбаченому Договором порядку та строк, отриманого відповідно видаткових накладних товару оплатив лише частково в розмірі 10 009,42 грн., внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за Договором перед продавцем в розмірі 131 417,80 грн., що і стало підставами заявленої позовної заяви. Відповідачем, в свою чергу, вказаний факт наявності заборгованості не спростовано.

Окрім того, представники сторін 16 червня 2015 року в судовому засіданні надали клопотання про доручення до матеріалів справи виписки по рахунку № 4 та платіжних доручень №№ 770, 771 від 15.06.2015 року, що підтверджують сплату основного боргу відповідачем в розмірі 131 417,80 грн.

Як визначено нормами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до 8.2. Договору, у разі зміни сторонами порядку оплати товару відповідно до п. 7.4 даного Договору та прострочення оплати покупцем за поставлений товар, постачальник має право нарахувати покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період заборгованості, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Нормами ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до позиції Вищого господарського суду України, викладеній в п.1.9 Постанови Пленуму від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, Господарський суд міста Києва, перевіривши розрахунок 3% річних та пені позивача, вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 1 177,36 грн. та пені в розмірі 17 959,30 грн.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача у справі підлягають частковому задоволенню в розмірі 19 136,66 грн. з них пені - 17 959,30грн. та 3% річних - 1 177,36 грн.

Господарський суд, враховуючи, що погашення основного боргу відбулось після звернення позивача до суду, дійшов висновку, що судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 3 011,10 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині основного боргу припинити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "СД" (ЄДРЮОФОП 35837636, адреса: 02095, м. Київ, вул. КНЯЖИЙ ЗАТОН, будинок 16-А, офіс 99), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного підприємства "Київ-Авто" (ЄДРЮОФОП 33403676, адреса: 04071, м. Київ, вул. КОСТЯНТИНІВСЬКА, будинок 1/2), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: пені - 17 959,30 грн. (сімнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень 30 копійок), 3% річних - 1 177,36 грн. (одна тисяча сто сімдесят сім гривень 36 копійок) та судовий збір - 3 011,10 грн. (три тисячі одинадцять гривень 10 копійок). Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

Копію рішення направити відповідачу у справі № 910/11139/15

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 19.06.2015 року.

Суддя О.С. Комарова