КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа№ 910/5372/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Юхно Я.О. - представник;

Від відповідача: Пелін Д.В. - представник,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2015

у справі № 910/5372/15-г (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Херсонська

теплоелектроцентраль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідас-компанія»

про повернення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідас-компанія» про повернення безпідставно набутого майна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідас-компанія» відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» у справі №910/5372/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначав, що рішення прийнято з неповним з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, на підтвердження чого в своїй апеляційній скарзі виклав ряд обставин, які, на його думку, виступають підтвердженням правової позиції Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» та спростовують правильність винесеного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 16.06.2015.

11.06.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 16.06.2015, учасники судового процесу надали свої пояснення по суті спору.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, колегією встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом між Публічним акціонерним товариством «Херсонська теплоелектроцентраль» (надалі - Замовник), в особі Голови правління Педченко Богдана Антогновича, що діє на підставі Статуту, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мідас-компанія» (надалі - Виконавець), в особі генерального директора Полянського Олега Борисовича, що діє на підставі Статуту, укладений договір про надання послуг № 06/45 від 12.02.2014 (надалі Договір), відповідно до якого (п. 1.1 Договору) Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати доопрацювання та супровід документів для одержання дозволу на розміщення небезпечних відходів, та погодження проекту лімітів на утворення та розміщення небезпечних відходів. До складу послуг входить вивчення правильності та повноти заповнення комплекту документів, відповідність вимогам Міністерства екології та природних ресурсів України супроводження матеріалів до безпосереднього отримання дозволів та погодження лімітів.

Відповідно до п. 2.2 Договору послуги за даним договором надаються Замовнику на умовах 100% попередньої оплати. Вартість виконаних робіт становить 3 600 грн. (п. 2.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що Виконавець зобов'язується виконати роботу не пізніше 30 календарних днів з дня отримання від Замовника повного комплексу документації необхідної для її виконання.

Згідно п. 8.1 Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

В силу п. 7.2 Договору сторони звільняються від відповідальності у разі виникнення надзвичайних і невідворотних обставин (форс-мажор).

На виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу 100 % попередньої оплати у сумі 3 600, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05.03.2014 № 1213.

19.02.2014 позивачем було надіслано відповідачу повний комплект документів, необхідних для отримання дозволу на розміщення небезпечних відходів, які отримані останнім 21.02.2014.

Відповідач листом від 25.04.2014 № 09 повідомив позивача про виникнення непередбачених обставин, через які він не може виконати свої зобов'язання в строки обговорені Договором.

Листом від 20.05.2014 № 7/1409-14 у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» від 09.04.2014 Міністерство екології та природних ресурсів України повідомило, що з 26 квітня 2014 року суб'єкти господарювання можуть провадити господарську діяльність без одержання лімітів на утворення та розміщення відходів та дозволів на розміщення відходів.

Мотивуючи апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» вказує на те, що станом на 19.03.2014 відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав, крім того, не має можливості реалізації предмета Договору у зв'язку з прийняттям змін в чинне законодавство України. Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» направило відповідачу лист від 13.08.2014 з вимогою повернути 3 600 грн. попередньої оплати, останній дану вимогу не виконав. Позивач вважає, що у користуванні відповідача залишається 3 600, 00 грн., що належать Публічному акціонерному товариству «Херсонська теплоелектроцентраль». За таких обставин, позивач з посиланням на зміст ст. 1212 ЦК України просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті їм кошти в сумі 3 600, 00 грн.

Не погоджуючись з мотивами апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві від 11.06.2015 зазначає, що відповідно до п. 7.2 Договору та ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Отже, на думку відповідача, випадок зі змінами в законодавчих актах та неможливість отримання Дозволу позивачем від Міністерства екології та природних ресурсів України є виникненням надзвичайних і невідворотних обставин (форс-мажор), а відтак відповідачем виконані умови п. 1.1 Договору.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України встановлено способи захисту цивільних/господарських прав та інтересів судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

За своєю правовою природою між сторонами укладено договір надання послуг. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно цього типу договору, встановили його предмет, визначили договірну ціну, порядок прийому наданих послуг, а тому в розумінні вимог ст.ст. 638, 639, 901, 903 ЦК України договір вважається укладеним.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1ст. 903 ЦК України).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, 02.04.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю «Мідас-компанія» від імені позивача було надано до Міністерства екології та природних ресурсів повний комплект документів, необхідних для отримання дозволу на розміщення небезпечних відходів, факт їх отримання підтверджується листом від 14.04.2015 № 5/4-6/4045-15. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» від 09.04.2014 № 1193-VII було внесено зміни до Законів України «Про відходи» та «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», якими, зокрема, скасовано необхідність отримання дозволу на розміщення відходів та затвердження лімітів на утворення та розміщення відходів. У зв'язку з цими змінами, відділ контролю за додержанням ліцензійних умов та нормування у сфері поводження з відходами призупинив опрацювання документів на отримання дозволу на ліміт.

Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка повинна опиратись на підставу позову. Слід зазначити, що 3 600, 00 грн, які позивач намагається стягнути з відповідача як безпідставно набуті кошти, з посиланням на ст. 1212 ЦК України, є сумою попередньої оплати за Договором, таким чином позивачем не вірно визначено спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Позивачем, на виконання умов Договору, 02.04.2014 були подані до Міністерства екології та природних ресурсів України пакети документів для одержання погодження проектів лімітів на утворення та розміщення небезпечних відходів та дозволів на розміщення небезпечних відходів, що підтверджується листом Мінприроди України № 5/4-6/4045-15 від 14.04.2015.

Однак, Міністерство екології та природних ресурсів України листом №7/1409-14 від 20.05.2014 зазначає, що у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» від 09.04.2014 Міністерство екології та природних ресурсів України повідомило, що з 26 квітня 2014 року суб'єкти господарювання можуть провадити господарську діяльність без одержання лімітів на утворення та розміщення відходів та дозволів на розміщення відходів.

В силу ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Тобто, фактично відповідачем були виконані умови п. 1.1 Договору, а зміни в законодавчих актах та неможливість отримання Дозволу позивачем від Міністерства екології та природних ресурсів України є виникненням надзвичайних і невідворотних обставин (форс-мажор).

Разом з тим, позивач не позбавлений скористатися наданим йому правом на зміну або розірвання договору чи визнання його недійсним.

Таким чином, з огляду на вищенаведене місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідас-компанія» слід відмовити, як необґрунтовано заявленого, а відтак, у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 у даній справі.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, які давали б підстави для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 у справі №910/5372/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/5372/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко