РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015Справа №910/8581/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК-БУД БЦ"

До Спільного українсько - французького підприємства з іноземними

інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Основа -

Солсиф"

про стягнення 234 262,42 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Гриб О.М. - представник (дов. №б/н від 12.03.2015 р.)

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЖК-БУД БЦ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Спільного українсько - французького підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Основа -Солсиф" про стягнення 234 262,42 грн. (198 558, 41 грн. - основний борг, 5 956, 75 грн. - пеня, 2056, 30 грн. - 3% річних, 27 690, 96 грн. - інфляційні збитки).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов'язку з оплати вартості виконаних робіт за договором субпідряду № 20/14 від 29.07.2014 р., у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості, а також пеню, 3% річних та інфляційні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р. порушено провадження у справі №910/8581/15-г та призначено справу до розгляду на 19.05.2015 р.

У судове засідання 19.05.2015 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Натомість 19.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для виконання вимог ухвали суду.

З огляду на те, що представник позивача не заперечував проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, дане клопотання судом задоволено.

Представником позивача у судовому засіданні 19.05.2015 р. подано суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 28.05.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 28.05.2015 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Натомість 28.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи через відрядження уповноваженого представника по справі.

Розглянувши вказане клопотання у судовому засіданні 28.05.2015 р., суд зазначає таке.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Відповідач мав можливість скористатись правилами ст. 28 Господарського процесуального кодексу України та ст. 244 Цивільного кодексу України. Тим більше, останній не обґрунтував та не додав на підтвердження відповідних доказів чим викликана неможливість представника відповідача (представника за довіреністю, керівника відповідача) бути присутнім в судовому засіданні. Натомість додані докази не є належними доказами на підтвердження викладеного у клопотанні.

За таких обставин, в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено.

Разом з тим, у зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 15.06.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 15.06.2015 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судовому засіданні 15.06.2015 р. від останнього до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 15.06.2015 р. та за відсутності представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 15.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЖК-БУД БЦ" (надалі - позивач, субпідрядник) та Спільним українсько - французьким підприємством з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Основа -Солсиф" (надалі - відповідач, підрядник) був укладений договір субпідряду № 20/14, відповідно до якого субпідрядник приймає на себе якісно і у встановлені строки виконати комплекс робіт по влаштуванню монолітних залізобетонних конструкцій на будівництві об'єкта «Будівництво готельного комплексу з підземним паркінгом по вул. Лютеранській 14в в Печерському районі м. Києва», а підрядник зобов'язується прийняти виконані роботи і оплатити їх відповідно до умов даного договору (п.1.1.).

Загальна вартість робіт за договором визначається на підставі підписаних сторонами протягом дії даного договору актів виконаних робіт та довідок про вартість виконаних підрядних робіт та витрат по формі КБ-3 (п.2.2.). Оплата виконаних робіт за договором проводиться до 10 числа місяця, наступного за звітним на підставі довідки ф. КБ-3 та акту виконаних робіт, виходячи з фактично виконаних робіт без урахування раніше сплаченого авансу (п. 4.9.)

Відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 за серпень 2014 р. від 29.08.2014 р., вересень 2014 р. від 30.09.2014 р., за жовтень 2014 р. від 31.10.2014 р. загальна сума виконаних позивачем за договором та прийнятих відповідачем робіт склала 1 056 558, 41 грн.

Разом з тим, вартість прийнятих відповідачем робіт за договором позивачу станом на час звернення до суду та протягом розгляду справи в повному обсязі не сплачена, у зв'язку з чим заборгованість відповідача складає 198 558, 41 грн.

Також позивач нарахував відповідачеві 5 956, 75 грн. - пені, 2056, 30 грн. - 3% річних, 27 690, 96 грн. - інфляційних збитків, які також просить стягнути.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення договору між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

В процесі розгляду справи судом встановлено, що свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином, що підтверджується підписаним представниками сторін зазначеними вище актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 за серпень 2014 р., вересень 2014 р., за жовтень 2014 р.

Натомість відповідач свій обов'язок щодо оплати коштів за виконані позивачем роботи за договором не виконав.

Судом встановлено, що з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 4.9. договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт станом на момент розгляду справи настав. Проте, відповідач своїх зобов'язань по оплаті виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 198 558, 41 грн.

Станом на день розгляду справи, так само, як і на час подання позову до суду сума основного боргу у розмірі 198 558, 41 грн. відповідачем сплачена не була, оскільки доказів іншого суду надано не було.

Таким чином, факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором судом встановлено.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 198 558, 41 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За умовами п.п. 6.2 договору у випадку, якщо підрядник порушив грошові зобов'язання, він сплачує на користь субпідрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше 3% вартості несплаченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно розрахунку позивача сума пені становить 5 956, 75 грн. та становить 3% від суми боргу відповідача.

Перевіривши розрахунок позивача, суд зазначає, що заявлена сума є такою, що відповідає умовам договору, а отже вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних обчислюється з 11.11.2014 р. по 16.03.2015 р. та становить 2 056, 30 грн.

В свою чергу сума інфляційних втрат обчислюється за період з листопада 2014 р. р. по лютий 2015 р. та становить 27 690, 96 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд зазначає що розрахунок відповідає матеріалам справи, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, позовні вимоги в даній справі підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (03150, м. Київ, вул. Ковпака, будинок 17, ідентифікаційний код 20057315) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК-БУД БЦ» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Петра Запорожця, будинок 363, ідентифікаційний код 13701218) суму заборгованості у розмірі 198 558 (сто дев'яносто вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 41 коп., 3 % річних у розмірі 2 056 (дві тисячі п'ятдесят шість) грн. 30 коп., пеню в розмірі 5 956 (п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість) грн. 75 коп., інфляційні втрати в розмірі 27 690 (двадцять сім тисяч шістсот дев'яносто) грн. 96 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 685 (чотири тисячі шістсот вісімдесят п'ять) грн. 25 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 17.06.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева