ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. Справа № 911/1535/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна»;

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»;

про стягнення 1 462 724,80 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Волошин О.І. (довіреність № 5/01 від 03.01.2013 року); Панкулич В.І. (довіреність № 86/02 від 17.02.2015 року)

від відповідача: Чижов В.А. (довіреність № 04/КАМ/Ю від 22.12.2014 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про стягнення 1 462 724,80 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.04.2015 року порушено провадження у справі № 911/1535/15 та призначено справу до розгляду на 05.05.2015 року.

В судовому засіданні 05.05.2015 року розгляд справи відкладався до 26.05.2025 року.

В судовому засіданні 26.05.2015 року у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 09.06.2015 року.

Ухвалою від 09.06.2015 року сд задовольнив клопотання представників сторін про продовження строку розгляду справи та продовжив строк розгляду справи № 911/1535/15.

В судовому засіданні 09.06.2015 року у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 15.06.2015 року.

В судовому засіданні 15.06.2015 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, суд

встановив:

Як зазначає позивач в позові, відповідно до умов Договорів поставки №33/13 від 08.08.2013 року, №34/13 від 08.08.2013 року (надалі - Договори) та Специфікацій № 2 від 16.08.2013 року до них ТОВ «Аскоп-Україна» (Постачальник, позивач) зобов'язалося поставити, а ТОВ «Комплекс Агромарс» (Покупець, відповідач) прийняти і оплатити соєвий шрот виробництва Аргентини в кількості 900 та 600 тон відповідно, а всього 1500 тон, за ціною 6 810,00 грн. з ПДВ за одну тону товару.

За умовами п. 5.1. вищевказаних Договорів Покупець зобов'язаний був здійснити 100% попередню оплату кожної окремої партії товару протягом двох банківських днів на підставі рахунку-фактури та згідно відправленої Постачальником телеграми про плановану дату відправки вагонів з товаром зі станції відправлення, його кількості та вартості.

Згідно умов п. 4.1. Договорів поставка товару здійснюється Постачальником окремими партіями протягом 5 календарних днів від дати здійснення Покупцем попередньої оплати вартості такої партії товару.

Позивач зазначив, що на виконання взятих на себе зобов'язань ТОВ «Аскоп-Україна» 16.08.2013 року уклало з компанією Glarn Invest LLP (Великобританія) Зовнішньоекономічний контракт № SМ-2/13, а 28.08.2013 року Додаткову угоду № 1 до нього на поставку в Україну соєвого шроту в кількості 1500 тон +/- 20%.

29.08.2013 року ТОВ «Аскоп-Україна» надіслало ТОВ «Комплекс Агромарс» телеграми про орієнтовну дату поставки товару 31.08.2013 року (16 вагонів з соєвим шротом, загальною вагою 900 тон і вартістю 6 129 000,00 грн., та 11 вагонів з соєвим шротом, загальною вагою 600 тон і вартістю 4 086 000,00 грн.).

30.08.2013 року ТОВ «Аскоп-Україна» виставило ТОВ «Комплекс Агромарс» рахунок № 1849 від 29.08.2013 року на оплату соєвого шроту в кількості 900 тон на суму 6 129 000,00 грн. та рахунок № 1848 від 29.08.2013 року на оплату соєвого шроту в кількості 600 тон на суму 4 086 000,00 грн.

Однак, листами № 548 від 30.08.2013 року та № 549 від 30.08.2013 року ТОВ «Комплекс Агромарс» відмовилося від купівлі 1500 тон соєвого шроту по ціні 6 810,00 грн. за тону.

Позивач зазначає, що у зв'язку з падінням цін на соєвий шрот на внутрішньому ринку України та з метою зменшення можливих збитків, пов'язаних з односторонньою відмовою ТОВ «Комплекс Агромарс» від виконання своїх зобов'язань, ТОВ «Аскоп-Україна» ввезло в Україну за Зовнішньоекономічним контрактом № SМ-2/13 від 16.08.2013 року мінімально можливу кількість соєвого шроту в розмірі 1140 тон. І протягом жовтня 2013 року-лютого 2014 року ТОВ «Аскоп-Україна» реалізувало даний товар окремими партіями іншим покупцям за цінами нижчими, ніж ціна, встановлена в Договорах, укладених з ТОВ «Комплекс Агромарс».

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку позову, сума реалізації 1132,58 тон соєвого шроту іншим покупцям склала 6 250 145,00 грн., в той час, як при реалізації відповідної кількості товару відповідачу за погодженими в Договорах цінами, виручка від реалізації мала складати 7 712 869,80 грн. Таким чином, у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за Договорами позивач отримав виручку на 1 462 724,80 грн. менше від очікуваної суми.

Позивач стверджує, що за статтею 611 Цивільного кодексу України наслідком порушення зобов'язання серед іншого є відшкодування збитків винною стороною.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 1 462 724,80 грн. збитків у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди).

Відповідач в ході розгляду спору проти позову заперечував, зазначив, що оскільки на вимогу позивача не було здійснено попередньої оплати товару, з огляду на зміст п. 4.1. Договорів у позивача не виникло обов'язку та підстав для поставки товару. Крім того, про неможливість виконання зобов'язання за Договорами відповідач своєчасно (відразу після отримання вимоги про попередню оплату) повідомив позивача, оскільки змінились істотні обставини (падіння цін на продукти переробки соєвих бобів на внутрішньому ринку України).

Таким чином, відповідач вваж відсутнім причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони, оскільки позивач знаючи про неможливість виконання зобов'язання зі сторони відповідача, на власний ризик замовив та поставив в Україну соєвий шрот, який реалізував за реально існуючими цінами.

Відповідно до п. 4.1 Договорів передбачено, що поставка товару здійснюється протягом 5 (п'яти) календарних днів від дати здійснення попередньої оплати вартості окремої партії товару.

При цьому, Сторони погодили, що оплата вартості кожної окремої партії товару здійснюється покупцем шляхом 100 % попередньої оплати кожної окремої партії товару протягом двох календарних днів на підставі рахунку-фактури і згідно відправленої постачальником телеграми (п. 5.1. Договорів).

Таким чином, дата поставки товару відліковується саме від моменту отримання постачальником передплати, і, згідно п. 5.4 Договорів постачальник не несе жодної відповідальності перед покупцем за не поставку товару у разі не отримання такої передплати.

Також, не відповідають дійсності посилання позивача на те, що Зовнішньоекономічний контракт № SМ-2/13 від 16.08.2013 року було укладено ним на виконання спірних Договорів, оскільки як вбачається з умов Контракту, його було укладено щодо поставки соєвого шроту у значно більшому обсязі, ніж необхідно для виконання Договорів (50 000 тон). При цьому, ні умови Контракту не містять посилання на спірні Договори, на спірні Договори також не містять посилання щодо залежності їх виконання від укладення Контракту. Таким чином, умови Контракту свідчать про існування між позивачем та компанією Glarn Invest LLP (Великобританія) самостійних господарських відносин, які безпосередньо не пов'язані з господарськими відносинами між позивачем та відповідачем.

В телеграмі позивача від 29.08.2013 року було визначено орієнтовну дату поставки 31.08.2013 року, в той час, як рахунки на оплату виставлено лише 30.08.2013 року і відразу ж в день виставлення рахунків на оплату відповідач своєчасно повідомив позивача про неможливість придбання товару за погодженими в Договорах цінами у зв'язку з падінням цін на продукти соєвої переробки на внутрішньому ринку України.

Також, суд звертає увагу, що за умовами Контракту, зокрема, п. 5, передбачено погодження ціни товару в окремому інвойсі, строки поставки визначаються за погодженням сторін і згідно додаткової угоди № 1 від 28.08.2013 року сторони Контракту домовились про поставку 1500 тон соєвого шроту протягом серпня-вересня 2013 року без визначення конкретної дати.

Інвойс на спірну партію товару було складено за № 8М-0114 лише 04.09.2013 року, в той час, як позивач знав про неможливість виконання зобов'язання відповідачем. Згідно митної декларації № 500070002/2013/201259 товар поставлено (розмитнено) 29.10.2013 року в кількості 1140 тон соєвого шроту на суму 5895476,94 грн.

Згідно зі ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

З огляду на норму ч.ч. 3, 4 ст. 538 Цивільного кодексу України (Зустрічне виконання зобов'язання), сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, оскільки відповідач своєчасно попередив позивача про неможливість виконання зобов'язання, однак, позивач не скористався правом на припинення поставки, відповідач вважається таким, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо недопущення порушення прав позивача, однак позивач своїми діями сприяв виникненню спірної ситуації.

При цьому, ч.3 ст. 538 Цивільного кодексу України вимагає лише своєчасного повідомлення про неможливість виконання зобов'язання, що дасть іншій стороні можливість уникнути негативних наслідків.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Таким чином, з огляду на норму ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні розміру збитків мають враховуватись реальні ринкові ціни у відповідні періоди.

Як визначено ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Неодержаний прибуток (неотриманий доход, упущена вигода) - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Таким чином, твердження позивача про те, що він міг би отримати прибуток у розмірі, вказаному у позовній заяві за наведеним розрахунком, має характер припущення і належними доказами не підтверджується, оскільки, падіння цін на продукти соєвої пробки на внутрішньому ринку України свідчить про зміну істотних обставин і з огляду на ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу України ставить під сумнів реальну можливість отримання доходу в наведеному в позові розмірі, що залежить не тільки від дій відповідача, а обумовлюється також певними об'єктивним чинниками.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ввезена позивачем кількість соєвого шроту була реалізована за реальними ринковими цінами іншим покупцям всього на суму 6250145 грн., що перевищує вартість придбання відповідної кількості товару за Контрактом. Таким чином, позивач не поніс додаткових втрат.

З огляду на норму ст. 226 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Від так, за наслідкам розгляду спору встановлено відсутність підстав для відшкодування заявлених у позові збитків, оскільки змінились істотні обставини (падіння цін) і позивач був своєчасно попереджений відповідачем про неможливість виконання зобов'язання, однак позивач не вжив заходів запобігання збиткам.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, відповідачем спростовані, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 22.06.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін