УХВАЛА

08.06.2015Справа № 910/14335/15
Суддя Шкурдова Л.М., розглянувши заяву Каргобул Лізинг-унд Хандельс-ГмбХ (Cargobull Leasing-und Handels-GmbH)

до особи, щодо якої

просить вжити запобіжні заходи публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

товариство з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М"

про вжиття заходів забезпечення позову

Представники:

від заявника: Мазнов А.О. - пред.по дов.

від публічного акціонерного товариства "Діамантбанк": Людкевич Х.Є. - пред.по дов.

від товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М": не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Каргобул Лізинг-унд Хандельс-ГмбХ (Cargobull Leasing-und Handels-GmbH) звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про вжиття запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на транспортні засоби, а саме напівпричіпи-самоскиди-E SCHMITZ SKI 24, 2013 року, переданих товариству з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М" за Договором поставки від 28.10.2013 року №FK213084 на умовах товарного кредиту.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.06.2015 року у справі №910/14335/15 призначено розгляд заяви Каргобул Лізинг-унд Хандельс-ГмбХ (Cargobull Leasing-und Handels-GmbH) про вжиття запобіжних заходів на 08.06.15 р.

05.06.2015 року заявником надано клопотання про уточнення заяви про вжиття запобіжних заходів, згідно якої заявником уточнено предмет договору поставки №FK213084 від 28.10.2013 року.

Представник ПАТ "Діамантбанк" проти задоволення заяви про вжиття запобіжних заходів заперечував, з підстав викладених у поясненнях від 08.06.2015 року, вказуючи про те, що сторонами Договору поставки від 28.10.2013 року №FK213084 визначено що спори, які виникають з договору поставки врегульовуються згідно з Арбітражним регламентом Міжнародної торговельної палати, без звернення до звичайних судів трьома Арбітрами, місцем арбітражу є Мюнстер/Вестфалія, Німеччина, в зв'язку з чим даний спір не підлягає розгляду в господарському суді. Представник ПАТ "Діамантбанк", також, зазначав про відсутність у заявника права вимоги на транспортні засоби.

В ході проведення судового засідання 08.06.2015 представник заявника підтримав подану заяву та наполягав на її задоволенні.

Відповідно до ст.43-1 ГПК України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття передбачених статтею 43-2 цього Кодексу запобіжних заходів до подання позову.

У відповідності до ст. 432 ГПК України запобіжні заходи включають:

1) витребування доказів;

2) огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав;

3) накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

Так, в поданій заяві заявник просить суд накласти арешт на 75 транспортних засобів, а саме напівпричіпи-самоскиди-E SCHMITZ SKI 24, 2013 року, переданих товариству з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М" за Договором поставки від 28.10.2013 року №FK213084 на умовах товарного кредиту.

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник вказує, що між ним та ТОВ "Скайбуд М" укладено договір поставки №FK213084 від 28.10.2013 року, на підставі якого заявник поставив ТОВ "Скайбуд М" транспортні засоби, а саме напівпричіпи-самоскиди SCHMITZ у кількості 275 шт. Проте у ТОВ "Скайбуд М" перед заявником рахується заборгованість по поставленим транспортним засобам в розмірі 1 547 098,20 Євро. Заявник вказує, що в нього є всі підстави вважати, що ПАТ «Діамантбанк» пропонує до реалізації через мережу «Інтернет» саме ті транспортні засоби, які були продані позивачем ТОВ "Скайбуд М" на умовах товарного кредиту та які останній не мав права передавати в заставу на користь ПАТ «Діамантбанк» без попередньої письмової згоди позивача.

Відповідно до п.9 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2007 № 01-8/251 «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів» у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 433; імовірності настання обставин, зазначених у статті 431; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно із частиною 6 статті 43-4 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності підстав, встановлених статтею 43-1 цього Кодексу, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття запобіжних заходів може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких запобіжних заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття запобіжних заходів (необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову) не може бути підставою для винесення ухвали про накладення запобіжних заходів.

Відповідно до ст.43-3 ГПК України заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом п'яти днів з дня винесення ухвали про вжиття запобіжних заходів. Після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову.

При цьому судом враховано, що відповідно до абз.3 п.14.6. Договору поставки від 28.10.2013 року №FK213084 якщо сторони не зможуть врегулювати спір протягом встановленого терміну, він остаточно врегульовується згідно з Арбітражним регламентом Міжнародної торговельної палати (ICC), Париж, без звертання до звичайних судів трьома Арбітрами, призначеними згідно з таким Регламентом. Місце арбітражу є Мюнстер/Вестфалія, Німеччина. Тобто сторони визначили суд, який має врегульовувати їх взаємовідносини згідно договору поставки.

Згідно з п.14.7. Договору договірні стосунки між сторонами регулюються законодавством Німеччини, дія Конвенція Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року виключається.

Як свідчать матеріали справи, транспортні засоби, на які заявник просить суд накласти запобіжні заходи у вигляді арешту перебувають у заставі рухомого майна, про що свідчить витяг про реєстрацію в Державному обтяжень рухомого майна та договір застави транспортних засобів 765/1 від 25.04.2014р.

Відповідно до законодавства України, а саме ст.ст.20, 21 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором; спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором.

Звернувшись з заявою про вжиття запобіжних заходів до господарського суду міста Києва, заявник не обґрунтував можливість подання ним в установленому порядку згідно з правилами підсудності, які діють на території України, позовної заяви до господарського суду міста Києва у 5-ти денний термін з моменту винесення ухвали про вжиття запобіжних заходів та наявність на сьогоднішній день прав на реалізовані товари відповідно до Договору поставки та законодавства Німеччини, яке згідно з Договором поставки від 28.10.2013 року №FK213084 має бути застосоване між сторонами при вирішенні спорів, наявність обтяжень на реалізовані товари.

Посилання заявника на те, що на даний час на веб-сторінці публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" у розділі «Реалізація заставного майна» (http://diamantbank.ua/pages/avtotransport.html) розміщена інформація про реалізацію транспортних засобів, як на обґрунтовану підставу для вжиття запобіжних заходів, таких як накладення арешту на транспортні засоби, перелік яких зазначений у заяві, суд вважає безпідставними та необґрунтованими на сьогоднішній день, виходячи з того, що, по-перше заявник не обґрунтував належними доказами з посиланням на норми законодавства можливої наявності у нього порушеного права в зв'язку з реалізацією транспортних засобів; а по-друге, розміщена на інтернет-сайті інформація щодо реалізації транспортних засобів носить довідковий характер, та не зазначає конкретні дати з приводу реалізації заставленого майна.

Таким чином, заслухавши пояснення представників заявника та особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи, дослідивши надані суду докази та обставини, викладені у заяві про вжиття запобіжних заходів, суд вважає її не обґрунтованою, оскільки, заявник не надав доказів на підтвердження того факту, що невжиття запобіжних заходів порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, як і не доведено, що спір між сторонами договору поставки №FK213084 від 28.10.2013 року має розглядатися господарським судом, що з врахуванням вимог ст.ст. 43-1, 43-4 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відмови в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 33, ст. 43-1, ч. 6 ст. 43-4, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Каргобул Лізинг-унд Хандельс-ГмбХ (Cargobull Leasing-und Handels-GmbH) про вжиття запобіжних заходів відмовити.

Суддя Шкурдова Л.М.