ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 5023/3751/12

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.,
суддів :Грека Б.М., - (доповідача у справі), Кривди Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуДержавної виконавчої служби України
на постановиХарківського апеляційного господарського суду від 18.02.15
у справі№5023/3751/12
господарського судуХарківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5"
простягнення суми
скарга на діїДержавної виконавчої служби України
за участю представників від:
позивачаЯковенко П.А. (дов. від 09.06.15)
відповідачаКолесник К.А. (дов. від 07.04.15)

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.12.14 (судова колегія у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Аюпова Р.М., суддя Шатерніков М.І.) в задоволенні скарги ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на постанову та дії Відділу примусового виконання рішень ДВС України відмовлено повністю. Провадження по скарзі в частині зобов'язання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. зупинити виконавче провадження №36670331 до завершення процедури припинення стягувача ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та державної реєстрації його правонаступника ПАТ "Синтез-Газ Україна" - припинено у зв'язку із відмовою скаржника від своїх вимог у цій частині. В частині відмови у задоволенні скарги ухвала обґрунтована тим, що рішення самостійно боржником не виконане, а у діях ДВС відсутні порушення законодавства, оскільки накладення арешту не є обов'язковим.

За результатом апеляційного перегляду справи Харківський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: головуючого-судді Черленяк М.І., суддів:

Ільїна О.В., Хачатряна В.С.) 18.02.15 прийняв постанову, якою ухвалу скасував, скаргу Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на постанову та дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України задовольнив повністю. Визнав недійсною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 07.03.14 у виконавчому провадженні №36670331 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" 3087784,63 грн. виконавчого збору. Визнав незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України у виконавчому провадженні №36670331 з ініціювання примусового списання коштів ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" та подання платіжних вимог №183/5-1 від 23.04.14 на суму 73131232,27 грн., №183/5-2 від 23.04.14 на суму 4597336,39 Євро, №183/5-3 від 23.04.14 на суму 6352139,76 доларів США, №183/5-4 від 23.04.14 на суму 226637015,83 руб. в частині стягнення боргу згідно наказу господарського суду Харківської області №5023/3751/12 від 14.01.13.

Визнаючи неправомірним стягнення виконавчого збору, суд вказав на те, що сам по собі пропуск строку на добровільне виконання рішення не є підставою для стягнення виконавчого збору. Визнаючи неправомірними дії ДВС направлені на примусове списання коштів, апеляційний суд виходив з того, що умовою початку примусового виконання рішення про стягнення коштів є винесення виконавцем постанови про їх арешт та направлення цієї постанови, зокрема боржнику, лише після цього державний виконавець може ініціювати примусове списання коштів.

Не погоджуючись із постановою у справі, Державна виконавча служба України звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на невірне застосування апеляційним судом ст.ст. 25, 37, 39, 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідач надав відзив, у якою касаційну скаргу просить залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, рішенням господарського суду Харківської області від 02.10.12, яке набрало законної сили, з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної компанії "Нафтогаз України" стягнуто суму основної заборгованості в розмірі 28911653,79 грн., інфляційні витрати - 488523,90 грн., 3% річних в сумі 1439859,56 грн. та судовий збір в розмірі 37809,08 грн.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 14.02.13 відкрито виконавче провадження №36670331 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 14.01.13 у справі №5023/3751/12 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 28911653,79 грн. основної заборгованості, 488523,90 грн. інфляційних втрат, 1439859,56 грн. 3% річних, 37809,08 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Постановою від 14.02.13, боржнику надано строк для самостійного виконання рішення протягом 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови.

11.03.13 до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України надійшла заява боржника від 06.03.13 про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" до затвердження передавальних актів з урахуванням стягнутої наказом від 14.01.13 у справі №5023/3751/12 заборгованості, завершення процедури припинення стягувача ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та державної реєстрації його правонаступника ПАТ "Синтез-Газ Україна".

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 07.03.14, з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" стягнуто 3087784,63 грн. виконавчого збору. Дії державного виконавця в цій частині є предметом оскарження.

Крім того, відділом примусового виконання рішень ДВС України 05.05.14 через установу Державної казначейської служби України направлено обслуговуючому банку боржника АБ "Кліринговий дім" згідно з реєстром платіжні вимоги №183/5-1 від 23.04.14 на суму 73131232,27 грн., №183/5-2 від 23.04.14 на суму 4597336,39 Євро, №183/5-3 від 23.04.14 на суму 6352139,76 доларів США, №183/5-4 на суму 226637015,83 руб. з призначенням платежу "Стягнення боргу в сумі 73131232,27 грн. згідно наказу господарського суду Харківської області №5023/3741/12 від 11.01.2013 року, №5023/3751/12 від 14.01.13, №33/138-10 від 01.02.11, №33/143-10 від 10.01.12. Дані дії державного виконавця також є предметом оскарження.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії ДВС, господарський суд першої інстанції послався на те, що рішення боржником не виконане взагалі, навіть за межами встановленого строку на добровільне виконання; а також на те, що накладення арешту на рахунки перед вчиненням дії до примусового списання коштів є правом, а не обов'язком державного виконавця. Втім, апеляційний суд з таким висновком не погодився, пославшись на те, що сплив строку, який наданий для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника; а також на те, що розпочинаючи виконання рішення про стягнення таких коштів державний виконавець зобов'язаний винести постанову про їх арешт.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне підтримати правову позицію суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору. Згідно ч.5 ст.25, ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

З аналізу вищевказаних правових положень слід зробити висновок, що сплив строку, який наданий для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Але в даному випадку відповідач взагалі не виконав судове рішення, навіть за межами цього строку, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання. Тому посилання скаржника на пізнє отримання постанови про відкриття виконавчого провадження є неспроможними, оскільки вони мали б значення лише у випадку самостійного виконання рішення боржником, але за межами встановленого державним виконавцем строку. У випадку, якщо рішення самостійно боржником не виконане взагалі, як це має місце в даному випадку, відсутні підстави для скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Також відділом примусового виконання рішень ДВС України 05.05.14 через установу Державної казначейської служби України направлено обслуговуючому банку боржника АБ "Кліринговий дім" згідно з реєстром платіжні вимоги №183/5-1 від 23.04.14 на суму 73131232,27 грн., №183/5-2 від 23.04.14 на суму 4597336,39 Євро, №183/5-3 від 23.04.14 на суму 6352139,76 доларів США, №183/5-4 на суму 226637015,83 руб. з призначенням платежу "Стягнення боргу в сумі 73131232,27 грн. згідно наказу господарського суду Харківської області №5023/3741/12 від 11.01.13, №5023/3751/12 від 14.01.13, №33/138-10 від 01.02.11, №33/143-10 від 10.01.12".

Визнаючи такі дії ДВС неправомірними, апеляційний суд виходив з того, що умовою початку примусового виконання рішення про стягнення коштів є винесення виконавцем постанови про їх арешт.

Втім, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитися з таким висновком, оскільки ч.1п.1 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає такий захід примусового виконання рішень, як звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; і при цьому жодною нормою Закону України "Про виконавче провадження" (ст.ст. 52, 57) не визначено, що арешт коштів має обов'язково передувати їх примусовому списанню (вилученню), або що заборонено примусове списання коштів без їх попереднього арешту. За таких обставин, висновок місцевого господарського суду про те, що дії державного виконавця були правомірними є законним і обґрунтованим, а у апеляційного суду не було правових підстав для скасування ухвали господарського суду Харківської області від 24.12.14.

Отже, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.15 підлягає скасуванню, а ухвала господарського суду Харківської області від 24.12.14 - залишенню без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної виконавчої служби України задовольнити, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.15 скасувати, ухвалу господарського суду Харківської області від 24.12.14 у справі №5023/3751/12 залишити без змін.

Головуючий - суддя В.І. Дерепа

Судді Б.М. Грек

Д.С. Кривда