РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/7395/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Агроплюс"

до Державного підприємства "Конярство України" в особі його відокремленого підрозділу - Філія "Деркульський кінний завод №63" державного підприємства "Конярство України" про стягнення 216 406,00 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача: не з'явились

Від відповідача: Рябков О.В. за дов.

У судовому засіданні присутній Паламарчук О.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явлені вимоги про стягнення суми 161 238,27 грн. курсової різниці вартості поставленого товару по договору поставки № ЛМ340 від 30.05.2013р., 4189,95 грн. 3 % річних, 50 977,78 грн. відсотків за користування товарним кредитом.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2014р. у справі № 910/8164/14, яким стягнуто на користь позивача суму 243 900,76 грн. основного боргу - заборгованості за отриманий товар по договору з урахуванням курсової різниці, 9911,37 грн. пені, 2414,68 грн. річних, 30 709,51 грн. 20% штрафу, 27 797,11 грн. відсотків за користування товарним кредитом та судові витрати.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з нарахуванням 20% , посилаючись на ст. 625 ЦК України, зазначає, що вимоги позивача про стягнення курсової різниці у розмірі 161 238,27 грн. у зв'язку зі зміною курсу долара США, не узгоджується з вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 1998 від 18.12.1998р. «Про удосконалення порядку формування цін», відповідно до якої ця сума є збитками кредитора, вимоги по стягненню яких, позивачем не заявлялись при стягнення суми боргу. Просить суд зменшити в порядку п.3 ст. 83 ГПК України розмір штрафних санкцій, враховуючи, що відповідач є державним підприємством, яке на даний час перебуває у скрутному фінансовому становищі і накладення великих штрафних санкцій призведе до порушення інтересів держави.

26.05.2015р. через канцелярію суду представник позивача подав документи по справі та заперечення на відзив відповідача, просить розглядати справу за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2013 року між ТОВ «Маяк Агроплюс» (постачальник) та Філією «Деркульський кінний завод № 63» Державного підприємства «Конярство України» (покупець) було укладено договір поставки № ЛМ340, відповідно до умов якого сторони погодили, що постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця насіння та/або засоби захисту рослин та/або міндобрива та/або мікродобрива, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар на умовах визначених договором.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.5.1 договору, покупець здійснює оплату за Товар в українських гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника згідно рахунку-фактури у порядку і строки, що визначені у Специфікації (ях),

які є невід'ємною частиною цього Договору. В разі поставки Товару згідно видаткових накладних оплата Товару здійснюється на умовах повної попередньої оплати згідно рахунку-фактури Постачальника, але в будь-якому випадку не пізніше 10 (десяти) календарних днів після поставки Товару. Оплата згідно рахунку-фактури

дійсна в межах терміну визначеному в рахунку-фактурі. В разі неоплати відповідного рахунку-фактури в вищевказаний строк, рахунок-фактура анулюється і Сторони погоджують інший асортимент, ціну, кількість тощо Товару при цьому у Постачальника не виникає жодного зобов'язання щодо поставки Товару, зазначеного в анульованому рахунку-фактурі.

Сторони у п.5.2 договору погодились визначити еквівалент ціни товару в доларах США, або євро, відповідний еквівалент сторони встановлюють в відповідній Специфікації (ях) або видатковій (их) по договору шляхом зазначення курсу відповідної валюти до української гривні згідно п.5.3 договору.

Згідно п. 5.3. договору, на момент виставлення відповідного рахунку-фактури сума вартості товару визначається постачальником за курсом продажу долара США (євро) до гривні згідно даних Української міжбанківської валютної біржі + 1,0% до цього курсу.

В тому випадку, коли курс продажу долара США (євро) згідно даних УМВБ+1,0% до цього курсу на дату оплати товару вищий, ніж курс долара США (євро) на день виставлення рахунку-фактури, для визначення суми, яка підлягає до сплати, сторони використовують формулу: С2=С1*К2/К1, де: С2-сума платежу в гривнях, що визначається на дату оплати товару, С1-вартість товару в гривнях відповідно до відповідного рахунку-фактури, К1-курс продажу долара США (євро) за даними УМВБ на дату виставлення рахунку-фактури + 1,0% до цього курсу, К2- курс продажу долара США (євро) за даними УМВБ на дату оплати товару + 1,0 % до цього курсу. Покупець зобов'язаний сплатити постачальнику проіндексовану суму відповідного платежу згідно умов договору (п.5.3.2. договору).

За видатковими накладними №354 від 01 червня 2013 року та №395 від 12 червня 2013 року, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 153 547,56 грн.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару не виконав.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2014р. у справі № 910/8164/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Агроплюс" до Державного підприємства "Конярство України" в особі його відокремленого підрозділу - Філія "Деркульський кінний завод №63" державного підприємства "Конярство України" задоволено, стягнено 243 900,76 грн. основного боргу з урахуванням курсової різниці, 9911,37 грн. пені, 2414,68 грн. 3% річних, 30709,51 грн. 20% штрафу, 27 792,11 грн. відсотків за користування товарним кредитом, та судові витрати.

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Позивач в обґрунтування звернення з даним позовом вказує, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2014р. у справі № 910/8164/14 на даний час не виконано.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань є порушенням умов договору поставки № ЛМ340 від 30.05.2013р. та вимог чинного законодавства Україна.

Пунктами 5.2-5.5.3.2 договору встановлено, що оплата товару здійснюється покупцем у проіндексованій сумі відповідно до курсу іноземної валюти на дату оплати, відповідно до умов договору.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2014р. у справі № 910/8164/14 стягнено з відповідача на користь позивача по договору поставки № ЛМ340 від 30.05.2013р. суму 243 900,76 грн. основного боргу з урахуванням курсової різниці (станом на 14.04.2014р.)

Позивачем заявлено до стягнення 161 238,27 грн. курсової різниці вартості поставленого товару по договору поставки № ЛМ340 від 30.05.2013р. (станом на 12.03.2015р.), які є обґрунтованими, виходячи з наступних підстав.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі N 3-62гс11 та від 26.12.2011 р. у справі N 3-141гс11, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Поряд з цим, слід зазначити, що статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За умовами п.5.1-5.3.2 договору, сторони дійшли згоди про те, що зобов'язання за даним договором має бути виконане у гривні, з урахуванням курсу долара США ( євро) на час укладення договору та на день надходження коштів за поставлений товар на розрахунковий рахунок продавця, що відповідає наведеним вище вимогам законодавства.

Крім того, згідно умов п.5.8 договору, в разі поставки товару до його повної оплати покупець зобов'язується сплатити відсотки за користування товарним кредитом.

Початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається: наступний день за днем кінцевої дати сплати вартості товару зазначеної у відповідній специфікації до договору або наступний день за днем поставки неоплаченого покупцем товару (в разі поставки на умовах попередньої оплати) (п. 5.8.2. договору).

Плата за використання товарного кредиту становить 0,1 % від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен календарний день користування, починаючи з дати, визначеної в п. 5.8.2. до дня оплати товару в повному обсязі (п.5.8.3. договору).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 4189,95 грн. 3 % річних, 50 977,78 грн. відсотків за користування товарним кредитом за період з 15.04.2014р. по 11.03.2015р., розрахунок яких судом перевірено.

Твердження відповідача про необґрунтованість нарахування курсової різниці, 3% річних та відсотків за користування кредитом не заслуговують на увагу суду, оскільки сплата курсової різниці та відсотків за користування кредитом до повної оплати товару, доказів чого суду не надано, передбачено умовами договору поставки № ЛМ340 від 30.05.2013р.

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Інші заперечення відповідача, викладені у позовній заяві не приймаються судом до уваги у зв'язку з безпідставністю.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Пунктом 3 статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем заявлено до стягнення суму курсової різниці вартості поставленого товару по договору, 3 % річних, відсотків за користування товарним кредитом, які не є штрафними санкціями в розумінні чинного законодавства України, право на зменшення яких передбачено п.3 ст. 83 ГПК України.

Таким чином, клопотання відповідача про зменшення судом штрафних санкцій при вирішення даного спору задоволенню не підлягає.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Конярство України" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Агроплюс" (08296, Київська обл., місто Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Окружна, будинок 11, ) 161 238 (сто шістдесят одну тисячу двісті тридцять вісім) грн. 27 коп. курсової різниці вартості поставленого товару, 4189 (чотири тисячі сто вісімдесят дев'ять) грн. 95 коп. 3 % річних, 50 977 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот сімдесят сім) грн. 78 коп. відсотків за користування товарним кредитом, 4328 (чотири тисячі триста двадцять вісім) грн. 12 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак