КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа№ 910/884/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Украгрозакупівля"

на рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2015р.

у справі № 910/884/15-г (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Украгрозакупівля"

до Публічного акціонерного товариства ,,Дочірній Банк Сбербанку Росії"

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Украгрозакупівля" (далі - позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства ,,Дочірній Банк Сбербанку Росії" (далі - відповідач) про розірвання третейської угоди, викладеної в п. 6.8 договору поруки № 4 від 24.10.2013р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.02.2015р. у справі № 910/884/15-г в задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції послався на необґрунтованість позовних вимог, зазначивши, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження позовних вимог щодо наявності підстав, в розумінні ст. 652 Цивільного кодексу України, для розірвання третейської угоди, викладеної в Договорі поруки № 4 від 24.10.2013 (п. 6.8).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2015р. у справі № 910/884/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме, приписів ст. 652 ЦК України. Зокрема, скаржник зазначає, що третейська угода була укладена в умовах, коли він вів стабільну підприємницьку діяльність, мав штат фахівців, які забезпечували контроль, економічне та юридичне супроводження кредитних відносин. З квітня 2014р. воєнні дії в зоні розташування скаржника (м. Донецьк) призвели до повного блокування роботи, обмеженості пересування та пересилання кореспонденції, інформаційної та фінансової ізольованості. Як вказує скаржник, звертаючись до суду з даним позовом, він виходив з того, що наразі обставини змінились наскільки, що якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали дану третейську угоду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження і призначено розгляд скарги на 28.04.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про її необґрунтованість, та просить оскаржуване рішення залишити без змін. Заперечень проти розгляду даного спору господарським судом відповідачем ні в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не заявлялося.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р. розгляд скарги у справі № 910/884/15-г відкладено на 19.05.2015р. за клопотанням представника позивача на підставі ст. 77 ГПК України.

Ухвалою суду від 19.05.2015р. розгляд скарги у справі відкладено на 09.06.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання 09.06.2015р. представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином у порядку, встановленому ГПК України, про що свідчить розписка представника відповідача, наявна в матеріалах справи та роздруківка повідомлення у справі № 910/884/15-г, яка розміщена на сторінці офіційного веб - порталу ,,Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (http://kia.arbitr.gov.ua).

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи, місцезнаходженням позивача - ТОВ ,,Украгрозакупівля" є м. Донецьк, вул. Кобозєва, 12.

Місто Донецьк знаходиться на території проведення АТО.

Пунктом 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 роз'яснено, що учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов.

1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України ,,Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

2) У разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву пов'язано з його діяльністю).

3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі ,,Новини та події суду") офіційного веб-порталу ,,Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Вищевказані вимоги апеляційним судом виконані.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За наведених обставин, колегія суддів, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними у ній матеріалами.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2013р. між Публічним акціонерним товариством ,,Дочірній Банк Сбербанку Росії" (далі - кредитор, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Украгрозакупівля" (далі - поручитель, позивач) укладено договір поруки № 4, відповідно до умов якого поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за виконання основного договору (Договору про відкриття кредитної лінії № 26-Н/13/66/КЛ-КБ від 24.10.2013) за боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Комп'ютерні автоматизовані системи"), а також за будь-якого нового боржника, в разі переведення боргу боржника на іншу особу чи припинення боржника в обсязі, визначеному статтею 2 договору поруки № 4 від 24.10.2013р.

Пунктом 6.8 договору поруки сторони погодили, що усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього Договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації ,,Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрації постійного діючого третейського суду від 15.03.2013р., видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації ,,Союз інвесторів України" з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http://arbitrate.com.ua. При цьому, Сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації ,,Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації ,,Союз інвесторів України" є остаточними і обов'язковими з дати їх винесення. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього Договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що існує вірогідність порушення його права на належне повідомлення про третейський розгляд у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації ,,Союз інвесторів України" у випадку звернення відповідача з позовом до вказаного третейського суду на підставі укладеної між сторонами третейської угоди, зважаючи на місцезнаходження позивача у Донецькій області, де проходить антитерористична операція, та до якої Державне підприємство ,,Укрпошта" з 27.11.2014р. зупинило приймання і доставку поштових відправлень. Так, за твердженням позивача, на даний час відповідач намагається стягнути з ТОВ ,,Комп'ютерні автоматизовані системи" заборгованість за кредитним договором, на забезпечення якого було укладено договір поруки з позивачем.

З огляду на вказані обставини, позивач просить на підставі ст. 652 ЦК України, у зв'язку з істотною зміною обставин розірвати третейську угоду, укладену між ним та банком, викладену в п. 6.8 договору поруки № 4 від 24.10.2013р. шляхом виключення даного пункту з договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження позовних вимог щодо наявності підстав, в розумінні ст. 652 ЦК України, для розірвання третейської угоди, викладеної в п. 6.8 договору поруки № 4 від 24.10.2013р.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, вважає вірним такий висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України ,,Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 2 Закону визначено, що третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому Законом України ,,Про третейські суди", для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

За змістом ст. 5 Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, та він є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до приписів статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Положення ст. 652 ЦК України застосовуються до цивільних (господарських) договорів, визначення яких надано ст. 626 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України ,,Про третейські суди" третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Тобто, третейська угода є, по суті, договором, який визначає певні процесуальні права та обов'язки сторін, тоді як цивільна угода регулює матеріальні правовідносини.

Оскільки Законом України ,,Про третейські суди" не передбачено окремого порядку розірвання третейських угод, суд першої інстанції правомірно застосував аналогію закону до спірних правовідносин, застосувавши цивільно-правові норми, які регулюють питання розірвання цивільних договорів.

Положеннями ст. 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, виходячи з приписів ч. 2 ст. 652 ЦК України позивач має довести наявність одночасно всіх умов, існування яких є необхідним для встановлення обставин, достатніх для розірвання або зміни договору.

Колегія суддів зазначає, що така обставина, як місцезнаходження позивача в зоні проведення антитерористичної операції та вірогідність у зв'язку з цим неналежного повідомлення третейським судом позивача про час та місце розгляду справи - не може бути підставою для розірвання третейської угоди, викладеної в п. 6.8 договору поруки № 4 від 24.10.2013р., оскільки відсутні всі умови, обов'язковість яких наведена в ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Посилання позивача на ту обставину, що сторони в момент укладення вказаної третейської угоди не могли передбачити, що настануть обставини, як то воєнні дії в зоні розташування позивача (м. Донецьк), що призвели до блокування роботи, обмеженості пересування та пересилання кореспонденції, зміна обставин зумовлена причинами, які позивач не може усунути, із договорів та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач, є обґрунтованими.

Водночас, враховуючи положення Закону України ,,Про третейські суди", посилання позивача на те, що виконання оспорюваної третейської угоди, викладеної в договорі поруки № 4 від 24.10.2013р. може порушити співвідношення майнових інтересів сторін і позбавити позивача того, на що він розраховував при їх укладенні є необгрунтованим.

З огляду на процесуальний характер третейських угод, позивачем не доведено обов'язковості та невідворотності порушення процесуальних прав та інтересів сторін у випадку виконання третейської угоди.

Як вбачається з ст. 51 Регламенту Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації ,,Союз інвесторів України" третейський суд направляє сторонам повідомлення про день, час та місце проведення засідання Третейського суду не пізніше ніж за 10 днів до такого засідання. Повідомлення направляється за останнім відомим місцем проживання фізичної особи чи за юридичною адресою або місцезнаходженням юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення, телеграмою, телефонограмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, в тому числі шляхом вручення.

Відповідно до ч. 2 ст. 122-5 ГПК України, рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, зокрема, якщо третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно з ч. 1 статті 122-10 ГПК України, господарський суд відмовляє у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 56 Закону України ,,Про третейські суди" зазначено, що компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Тобто, підставою для скасування рішення третейського суду та відмови у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду є, зокрема, неповідомлення належним чином учасника судового процесу про призначене засідання третейського суду. Отже, відповідач не позбавлений можливості у разі неповідомлення його належним чином про розгляд справи третейським судом скористатися процесуальними правами, які визначені ч. 2 ст. 122-5 та ч. 1 статті 122-10 ГПК України.

Таким чином, позивачем не доведено обґрунтованої вірогідності порушення його процесуальних прав у випадку виконання третейської угоди та неможливості завчасно вжити усіх заходів щодо попередження таких порушень при дотриманні принципів добросовісності та розумності.

Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження позовних вимог щодо наявності підстав для розірвання третейської угоди, викладеної в п. 6.8 договору поруки № 4 від 24.10.2013р. в розумінні ст. 652 ЦК України, для розірвання третейської угоди, викладеної в Договорі поруки № 4 від 24.10.2013 (п. 6.8) позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Крім того, положеннями ст. 1 Господарського процесуального Кодексу України визначено право на звернення до господарського суду. Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення. Угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

З аналізу даних правових норм вбачається, що укладення третейської угоди чи то у вигляді третейського застереження у договорі, чи то у вигляді окремої письмової угоди, до виникнення спірних правовідносин, зумовлює виникнення у заінтересованої сторони права, з метою захисту своїх прав та законних інтересів на звернення до третейського суду. При цьому, обмеження права звернення до господарського суду не допускається. Тобто, звернення до третейського суду на підставі третейської угоди, укладеної до виникнення спірних правовідносин, є не обов'язком особи, а її правом, яким вона може скористатись на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги позивача тотожні позовним вимогам, яким надана належна оцінка судом першої інстанції, тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2015р. у справі № 910/884/15-г відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає зміні або скасуванню з підстав, передбачених ст. 104 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Украгрозакупівля" - залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2015р. у справі № 910/884/15-г - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко

Повний текст складено та підписано 12.06.2015р.