КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа№ 910/970/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Бандуровська Д.О., довіреність № 19 від 08.09.2014,

відповідача: Безпалюк О.Л., довіреність № 14-95 від 18.04.2014.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенергетик"

на рішення господарського суду м. Києва від 17.03.2015 р.

у справі №910/970/15-г (суддя - Ярмак О.М.)

за позовом Комунального підприємства "Теплоенергетик"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплоенергетик" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним договору.

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.03.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Теплоенергетик" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015 року у справі №910/970/15-г, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в порушення вимог процесуального права судом першої інстанції не було належним чином досліджено доказів на підтвердження укладання договору позивачем на вкрай невигідних умовах.

Відповідач у своєму письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд залишити апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенергетик» залишити без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва від 17.03.2015 року у справі №910/970/15-г без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 р. у складі колегії суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Пономаренко Є.Ю., Буравльов С.І. апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенергетик" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 21.05.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 р. розгляд справи відкладено на 11.06.2015 р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 р. у зв'язку з перебуванням судді Пономаренка Є.Ю. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/970/15-г визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Андрієнко В.В., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

У зв'язку з чим апеляційну скаргу слід прийняти до провадження у новому складі суду, головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (надалі - Продавець) та Комунальним підприємством "Теплоенергетик" (надалі - Покупець) було укладено договір №13/3425-БО-18 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст. 10 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу», а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Газ, що продається за цим Договором використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, Продавець передає Покупцеві з 01.01.2013 року по 31.12.2012 року газ обсягом до 14 344 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб м.):

- місяць січень, обсяг 2 670;

- місяць лютий, обсяг 2 664;

- місяць березень, обсяг 2 532;

- місяць квітень, обсяг 620:

- місяць травень ------;

- місяць червень ------;

- місяць липень ------;

- місяць серпень ------;

- місяць вересень ------;

- місяць жовтень, обсяг 734;

- місяць листопад, обсяг 2 310;

- місяць грудень, обсяг 2 814

- IV кв. 5 858.

Обсяги газу, що планується передати за цим Договором, можуть змінюватись Сторонами протягом м'ясця продажу у встановленому порядку (п. 2.1.1. Договору).

Згідно з п. 5.2 Договору, ціна за 1000 куб. м газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

До сплати за 1000 куб. м природного газу - 3 884 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Відповідно до п. 5.5. Договору, загальна вартість цього Договору на дату його укладання становить 55 732 284,32 грн., крім того ПДВ 11 144 656,86 грн., разом з ПДВ 66 867 941,18 грн.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.3 Договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, продавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір.

Договір відповідно до п. 11.1. набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив, що викладені умови п.п. 5.2., 6.1., 7.3. Договору та відсутність відповідальності Продавця являються вкрай невигідними для КП "Теплоенергетик", оскільки:

- куплений природний газ за Договором використовується для виробництва теплової енергії для бюджетних установ та організацій, які в свою чергу розраховуються за використану теплову енергію із великим порушенням строків розрахунків, у зв'язку з тим, що з бюджету здійснюється виділення коштів виключно за кошторисом із значним запізненням та неповному обсязі;

Ціна природного газу, яка врахована при затвердженні тарифу на теплову енергію для бюджетних установ, є меншою, а ні ж ціна, що за якою фактично поставляється природний газ за спірним Договором.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Також, відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", зазначено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Однак, скаржником не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які в силу вимог ст. 233 Цивільного кодексу України, є підставами для визнання недійсним спірного договору, а саме не надано суду належних та допустимих доказів, що даний договір був укладений проти волі позивача та здійснювався під тиском тяжких обставин, які змусили позивача вчинити правочин, а саме підписати договір на вкрай невигідних умовах, а тому посилання позивача на ці обставини є необґрунтованими.

Відповідно, тяжке фінансове становище скаржника не вливає на дійсність правочину. Також, позивачем не було доведено, що за інших обставин правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, оскільки відповідно до постанови КМУ від 25.07.2012 р. № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а типовий договір на постачання природного газу за регульованим тарифом був затверджений постановою НКРЕ № 1580 від 22.09.2011 р.

Щодо посилань скаржника в своїй апеляційній скарзі, що викладені умови п.п. 5.2., 6.1., 7.3. Договору та відсутність відповідальності Продавця являються вкрай невигідними для КП "Теплоенергетик" колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.1 Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Постановою НКРЕ від 28.12.2011 р. № 130 "Про встановлення граничного рівня ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання", чинною на момент укладення спірного договору, установлено граничний рівень ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом на рівні 3509,00 грн за 1000 м3.

Беручи до уваги наведене суд дійшов висновку, що ціна, погоджена сторонами у договорі, відповідає граничному рівню ціни на природний газ.

Також, колегія суддів зазначає, що скаржником було вчинено ряд дій, зокрема, підписання актів приймання передачі природного газу від 30.09.2013 року, 28.02.2013 року, 31.03.2013 року, 30.04.2013 року, 31.10.2013 року, 30.11.2013 року та 31.12.2013 року (які знаходяться в матеріалах справи), що свідчить про схвальність КП "Теплоенергетик" оскаржуваного Договору, також відбулась часткова сплата вартості спожитого природного газу.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк.

Сторонами у договорі визначено порядок розрахунків за природний газ. Договір, укладений між сторонами, є двостороннім, а тому строк виконання зобов'язань та порядок розрахунків не може залежати від відсутності коштів у покупця або від невиконання іншими суб'єктами обов'язків перед покупцем.

Відповідно до п. 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Тому твердження скаржника в апеляційній скарзі, щодо відсутності у спірному Договорі відповідальності Продавця судом не приймаються до уваги та є необґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу природного газу № 13/3425-БО-18 від 28.12.2012 р., укладеного між позивачем та відповідачем недійсним.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 17.03.2015 року у справі №910/970/15-г прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Комунального підприємства "Теплоенергетик" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 17.03.2015 року у справі №910/970/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенергетик" - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов