ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа № 922/83/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Потапенко В.І. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

1-го відповідача - Заєць П.Л.,довіреність № 44/5 від 16.02.2015 р.;

2-го відповідача -не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2426 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2015 р. у справі № 922/83/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр - Пак-Сервіс", м. Бровари Київської області

до 1. Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м. Дніпропетровськ

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоспецбуд", м. Харків

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Енергоспецбуд", в якому просив суд: визнати недійсним договір поруки від 08.02.2012 № 08/02/2012-П/1 з подальшими змінами, оформленими додатковою угодою № 1 від 28 січня 2013 року, укладений між позивачем, Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (1-й відповідача) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Енергоспецбуд" (2-й відповідач) задля забезпечення кредитних зобов'язань 2-го відповідача перед Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" за кредитним договором № 08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 року з подальшими змінами від 28 січня 2013 року. Крім того, позивач просив визнати недійсним договір застави № 08/02/2012-3/1 від 08.02.2012, з подальшими змінами, оформленими додатковою угодою № 1 від 28 січня 2013 року, укладений між позивачем, Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (1-й відповідача) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Енергоспецбуд" (2-й відповідач) задля забезпечення кредитних зобов'язань 2-го відповідача перед Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" за кредитним договором № 08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 року з подальшими змінами від 28 січня 2013 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20 березня 2015 року у справі № 922/83/15 (суддя Інте Т.В.) в позові відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на невідповідність обставинам справи висновку господарського суду першої інстанції, що директор позивача - Лісницький А.О., під час укладення спірних договорів, діяв в межах повноважень, наданих йому Статутом Товариства , та про відсутність у зв'язку з цим підстав для визнання цих договорів недійсними, оскільки судом не було прийнято до уваги в якості доказу протокол загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр- Пак-Сервіс" від 16.05.2011 р., яким оформлено рішення вказаного вищого органу управління Товариства щодо обмеження повноважень директора Лісницького А.О. стосовно укладення договорів , сума яких перевищує 50 000 грн.

Крім цього позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку щодо наявності у директора позивача Лісницького А.О. повноважень на укладення спірних договорів безпідставно послався на пункт 13.3.9. Статуту позивача, оскільки цей пункт надає право директору укладати від імені Товариства договори застави лише для забезпечення власних зобов'язань по кредитним договорам, в той час як спірні договори були укладені позивачем в особі директора Лісницького А.О. з першим відповідачем на забезпечення кредитних зобов'язань другого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоспецбуд".

Також позивач зазначає, що при укладенні спірних договорів директор Товариства Лісницький А.О. діяв в інтересах другого відповідача за зловмисною змовою з представником останнього, що є підставою для застосування до спірних правовідносин статті 232 Цивільного кодексу України, яка встановлює правові наслідки таких правочинів у вигляді визнання їх недійсними.

Перший відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення -без змін.

Другий відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання не скористався своїм правом на участь в ньому.

Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи ( вх. № 9068 від 09.06.2015 р.) у зв'язку з участю його представника в іншому судовому процесі.

Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів залишає його без задоволення, оскільки, по-перше, розгляд апеляційної скарги, в межах якого можливе відкладення розгляду справи закінчується 17 червня 2015 р. та по-друге, другий відповідач не був позбавлений права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-третьою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї , повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 ГПК України, заслухавши пояснення представника першого відповідача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, а також правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, 08.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Банк кредит Дніпро" (1-й відповідач, позикодавець, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Енергоспецбуд" (2-й відповідач, позичальник) був укладений кредитний договір №08/02/2012-KЛB від 08.02.2012 року, з подальшими змінами і доповненнями в редакції договору № 1 від 28.01.2013 року про зміну Кредитного договору №08/02/2012-KЛB від 08.02.2012 року (далі - "Кредитний договір").

Згідно з п. 1.1 Кредитного договору, банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України з лімітом кредитування у сумі 1000000,00 грн. Позичальник зобов'язався повернути кредити, отримані в межах кредитної лінії, не пізніше 30.04.2013 року.

08.02.2012 року задля забезпечення кредитних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Енергоспецбуд" за Кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс" (позивач, заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Банк кредит Дніпро" (1-й відповідач, заставодержатель) був укладений договір застави № 08/02/2012-3/1 (а.с. 139), з подальшими змінами і доповненнями в редакції договору № 1 від 28.01.2013 року про зміну договору застави № 08/02/2012-З/1 від 08.02.2012 року (а.с. 161).

Крім того, 08.02.2012 року, задля забезпечення кредитних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Енергоспецбуд" за Кредитним договором, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс" (позивач, поручитель), Публічним акціонерним товариством "Банк кредит Дніпро" (1-й відповідач, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Енергоспецбуд" (2-й відповідач, боржник) був укладений договір поруки №08/02/2012-П/1 (а.с. 157), з подальшими змінами і доповненнями в редакції договору № 1 від 28.01.2013 року про зміну договору поруки № 08/02/2012-П/1 від 08.02.2012 року (а.с. 147).

Від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс" вищезазначені договори були підписані директором позивача - Лісницьким А.О., посада якого підтверджується відповідними наказом (а.с. 65), довідкою з ЄДРПОУ (а.с. 66) та довідкою про взяття на облік платника податків (а.с. 68).

Позивач в позовній заяві зазначає, що наприкінці 2013 року, виявилося, що TOB "Фірма "Енергоспецбуд" неспроможна виконати свої зобов'язання перед ПАТ "Банк кредит Дніпро" на умовах передбачених Кредитним договором, у зв'язку з чим, ПАТ "Банк кредит Дніпро" звернулося до TOB "Укр-Пак Сервіс", як майнового поручителя, щодо права ПАТ "Банк кредит Дніпро" на звернення стягнення на предмет застави згідно договору застави №08/02/2012-З/1 від 08.02.2012 року. В той же час, Лозовий Ігор Михайлович, учасник загальних зборів TOB "Укр-Пак Сервіс", який володіє 100% статутного капіталу повідомив ПАТ "Банк кредит Дніпро" про те, що не мав жодної інформації стосовно зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс", які відповідно до протоколів зборів проводилися протягом 2012 року та на яких вирішувалися питання щодо поручительства та визначення предмета застави відносно Кредитного договору між TOB "Фірма "Енергоспецбуд" та ПАТ "Банк кредит Дніпро", і не підписував жодного протоколу загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак Сервіс" з зазначених питань.

У зв'язку з викладеними обставинами, у серпні 2014 року Лозовий Ігор Михайлович звернувся до господарського суду Київської області із позовом про визнання недійсними: рішення загальних зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс", оформлених протоколом № 06/01/2012 від 06.01.2012 року; рішення загальних зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс", оформлених протоколом № 11/10-12-01 від 11.10.2012 року; рішення загальних зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс", оформлених протоколом № 7/11 від 07.11.2011 року; рішення загальних зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс", оформлених протоколом № 11/10-12-01 від 22.12.2012 року, які, як зазначає позивач, стали підставою для укладення договору поруки від 08.02.2012 №08/02/2012-П/1 та договору застави №08/02/2012-3/1 від 08.02.2012, укладених від імені TOB "Укр-Пак Сервіс" задля забезпечення кредитних зобов'язань TOB "Фірма "Енергоспецбуд".

Рішенням господарського суду Київської області від 30.09.14 р. по справі №911/3052/14 позовні вимоги Лозового І.М. задоволені у повному обсязі, визнані недійсними вищезазначені рішення загальних зборів учасників позивача, які, як зазначає позивач, стали підставою для укладення договору поруки від 08.02.2012 №08/02/2012-П/1 та договору застави №08/02/2012-3/1 від 08.02.2012, укладених від імені TOB "Укр-Пак Сервіс" задля забезпечення кредитних зобов'язань TOB "Фірма "Енергоспецбуд".

Зважаючи на недійсність наведених вище рішень загальних зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс" , якими вирішено укласти спірні договори та надати директору Товариства Лісницькому А.О. повноваження на їх підписання, позивач вважає, що при підписанні цих договорів вказана посадова особа діяла з перевищенням повноважень , у зв'язку з чим просив суд визнати ці договри недійсними на підставі ч 1, 3 статті 215 та ч. 2 статті 203 Цивільного кодексу України.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, зважаючи на наступне.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачені підстави для визнання правочину недійсним, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 цієї статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, проте у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 цієї статті передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначено зокрема те, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Згідно статті 143 Цивільного кодексу України, установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю, зокрема, має містити відомості про склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про господарські товариства", акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту. Згідно з ч. 1 статті 145 Цивільного кодексу України та статті 58 Закону України "Про господарські товариства", вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю с загальні збори учасників.

Ч. 2 статті 145 Цивільного кодексу України передбачено, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників.

Статтею 62 Цивільного кодексу України передбачено, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора).

Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства.

Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи міститься копія Статуту позивача, в чинній на момент укладення спірних договорів редакції від 22.09.2010 року (далі - Статут)(а.с. 117-135).

Відповідно до п. 8.1 Статуту, органами управління позивача є:

- загальні збори учасників - вищий орган управління позивача;

- директор - виконавчий орган позивача.

На час укладання спірних договорів, тобто, 08.02.12 р. та 28.01.13 р., керівником (директором) позивача був Лісницький А.О., що підтверджується відповідними наказом (а.с. 65), довідкою з ЄДРПОУ (а.с. 66) та довідкою про взяття на облік платника податків (а.с. 68).

Згідно з п.13.1 Статуту, директор є виконавчим органом позивача. Директор представляє позивача у відносинах з третіми особами, в суді та інших державних органах, а також діє від імені позивача без довіреності.

Загальні збори учасників обирають директора. Директор підпорядковується загальним зборам учасників та звітує перед ними (п. 13.2 Статуту).

В п. 13.3 Статуту зазначено, що директор має повне право здійснювати всі дії щодо діяльності та справ позивача, крім тих дій, які цим Статутом чи законодавством України віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників, а також виконувати рішення загальних зборів учасників.

Крім того, в п. 13.3 Статуту зазначені повноваження директора, зокрема, останній управляє, контролює та розпоряджається майном позивача (п. 13.3.6); укладає від імені позивача без довіреності чи будь-яких інших додаткових повноважень договори (контракти) та забезпечує їх виконання (п. 13.3.7); укладає від імені позивача договори по запозиченню кредитних ресурсів, договори застави на майно, яке належить позивачу (п. 13.3.9).

Відповідно до пункту 9.7 Статуту, питання які зазначені в п.п. 9.6.1, 9.6.5, 9.6.8, 9.6.10, 9.6.11 належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників.

В цих пунктах не визначено, що укладення договорів поруки, застави тощо належить до виключної компетенції загальних зборів учасників.

Укладення вказаних договорів не віднесено до виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю і ч. 4 статті 145 Цивільного кодексу України.

Посилання позивача на те, що пунктом 13.3.9. Статуту позивача, надано право його директору укладати від імені Товариства договори застави лише для забезпечення власних зобов'язань по кредитним договорам є безпідставними, оскільки в цьому пункті зазначено право директора Товариства укладати договори застави майна, яке належить позивачу без оговорки стосовно того, на забезпечення чиїх зобов'язань ці договори можуть укладатися.

До того ж, як було зазначено вище, пукнтами 13.3.9. та 13.3.6. Статуту позивача його директору надано право укладати від імені позивача без довіреності чи будь-яких інших повноважень будь-які договори (контракти), а тому пункт 13.3.9 лише конкретизує види таких договорів, а не встановлює будь-які обмеження.

Зважаючи на наведені норми чинного законодавства та положення Статуту позивача, необхідності у прийнятті загальними зборами учасників позивача рішень для укладення спірних договорів поруки та застави не було, оскільки це не передбачено ані законодавчими актами, ані Статутом, а тому господарським судом було правомірно відхилені посилання позивача на рішення господарського суду Київської області від 30.09.14 р. по справі №911/3052/14, яким були визнані недійсними рішення загальних зборів, які на думку позивача були підставою для укладення спірних договорів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр- Пак-Сервіс", яке оформлено протоколом Товариства від 16.05.2011 р. № 3/11, встановлено обмеження повноважень директора Лісницького А.О. стосовно укладення договорів, сума яких перевищує 50 000 грн.

Так, пунктом 9.6.4. Сатуту позивача визначено, що до компетенції загальних зборів учасників належить визначення форм контролю за діяльністю директора товариства, створення та визначення повноважень відповідних контролюючих органів.

З наявної у матеріалах справи копії протоколу № 3/11 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр- Пак-Сервіс" від 16.05.2011 р. ( т. 1 а.с. 213) вбачається, що загальні збори учасників Товариства вирішили визначити таку форму контролю за діяльністю директора Товариства як встановлення обов'язковості затвердження договорів (угод), укладених на суму , що перевищує 50 00 грн. загальними зборами учасників.

В пункті 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», роз'яснено, що відповідно до пункту "і" частини п'ятої статті 41 і статті 59 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Цими нормами передбачено не укладення договорів, а їх затвердження. Тому якщо господарським судом буде з'ясовано, що статутом товариства з обмеженою відповідальністю право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт незатвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Як було наведено вище, право директора позивача на укладення спірних договорів прямо передбачено Статутом позивача і щодо цього право не встановлено обмежень ні чинним законодавством, ні Статутом, а тому факт недотримання встановленої рішенням Загальних зборів процедури затвердження цих договорів не свідчить про перевищення директором своїх повноважень при їх підписанні.

Таким чином позивач не довів наявність правових підстав для визнання спірних договорів недійсними.

Колегія суддів твідхиляє посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин статті 232 Цивільного кодексу України, яка встановлює правові наслідки правочинів, укладених внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, у вигляді визнання їх недійсними, оскільки в позовній заяві підставами позову не зазначено обставини укладення спірних договорів внаслідок такої домовленості, позивач не змінював підстави позову в порядку ч. 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, а відповідно до ч. 3 статті 101 цього Кодексу в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 49, 99, п. 1 ст. 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2015 р. у справі № 922/83/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Постанову складено в повному обсязі 10.06.2015 р.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Істоміна О.А.