ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа № 920/1795/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Ільїн О.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - адвоката Солошенко Л.Є., за договором від 23.02.2015р.;

відповідача - Нестеренко А.В., за довіреністю від 07.11.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон Д", м. Суми (вх. №2670 С/1-18)

на рішення господарського суду Сумської області від 04.02.2015р.

у справі № 920/1795/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон Д", м. Суми

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "АСУ інжиніринг", м. Суми

про стягнення 55000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 04.02.2015р. у справі №920/1795/14 (головуючий суддя Моїсеєнко В.М., судді Левченко П.І., Котельницька В.Л.) в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЦ "Оріон Д" відмовлено. Оскаржуване рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що за укладеним між сторонами договором від 15.05.2013р. позивач належним чином не виконав свого зобов'язання щодо здійснення попередньої оплати згідно частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України у розмірі 100%, як визначено умовами договору, або у розмірі 57758,04 грн. Також, за договором укладеним між сторонами 23.04.2013р. позивачем не виконано свого зобов'язання щодо попередньої оплати в розмірі 50% від загальної вартості договору, як і не виконано обов'язку підписання актів здачі-приймання виконаних відповідачем робіт за цим договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон Д", м. Суми з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 04.02.2015р. у справі №920/1795/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на користь позивача суму передплати за договором 070413 від 23.04.2013р. 32000,00 грн., 174,00 грн. - пені, за договором №0402123 від 15.05.2013р. суму передплати 23000,00 грн. та суму пені 3548,92 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1827,00 грн. та 3000,00 грн. за надання правових послуг адвоката.

В обґрунтування своєї правової позиції апелянт зазначає, що відповідачем не надано до місцевого господарського суду жодного доказу про те, що на його адресу направлено письмо-заявку позивача, що нею надано рахунок на оплату 100% вартості товару чи направлено для узгодження графік платежів. Крім того, зазначає, що приписами частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлений спосіб захисту покупця у разі недопоставки товару чи відсутності його передачі у встановлений строк.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.04.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 16.06.2015р. о 10:00 год.

Представник позивача у судовому засіданні 16.06.2015р. підтримав доводи викладені в апеляційної скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон Д" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "АСУ інжиніринг" укладено договір №040213, відповідно до умов п.1.1 якого продавець зобов'язується виготовити, поставити та передати у власність позивача ( покупця) товар згідно специфікації ( додаток №3), а позивач ( покупець) зобов'язаний прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Пунктом 1.5 договору сторони погодили, що строк поставки товару визначений в плані-графіку (Додаток 2), який є невід'ємною частиною договору та може бути переглянутий за згодою сторін.

Пунктом 3.2. даного договору встановлено, що позивач (покупець) здійснює 100% передплату всієї вартості товару на підставі рахунку-фактури відповідача (продавця) згідно графіку платежів протягом 5-ти банківських днів з дня отримання рахунку та згідно письмової заявки покупця.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного договору, загальна вартість договору становить 91758,00 грн., в т.ч. ПДВ 15293,00 грн.

Як зазначає позивач, на виконання умов укладеного договору, ним сплачено 11.07.2013р. 7000,00грн. та 15.07.2013р. - 16000,00 грн., а всього 23000,00 грн. , що підтверджується платіжними дорученням № 514 від 15.07.2013р. та № 444 від 11.07.2013р., проте відповідачем не виконано обов'язку щодо виготовлення та поставки товару, що є на даний час підставою для втрати інтересу у позивача на отримання даного товару, а тому позивач звернувся до відповідача з вимогою від 28.08.2014р. щодо повернення суми попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив відповідачу за відсутності графіку платежів 11.07.2013р. - 7000,00 грн., а 15.07.2013р. - 16000,00 грн., а всього 23000,00 грн., проте отримав від відповідача рахунок № 27 від 05.07.2013р. по договору № 040213 від 15.05.2013р. на суму 57758,04 грн.

Отже, позивачем не виконано належним чином свого зобов'язання щодо здійснення передоплати у розмірі 100%, як то встановлено п.3.2 зазначеного договору, або хоча б у розмірі 57758,04грн. на підставі рахунку № 27 від 05.07.2013р.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2013р. між тими сторонами укладено договір № 070413 на виконання пусконалагоджувальних робіт та коригування програмного забезпечення САУ АГНКС-ОД24.04 у м. Торез, предметом якого є виконання пусконалагоджувальних робіт та коригування програмного забезпечення САУ АГНКС-ОД24.04, строк виконання зазначених робіт не встановлено.

Як встановлено місцевим господарським судом, укладений між сторонами договір містить елементи договору підряду.

Пунктом 2.1. договору передбачена вартість робіт по договору 87000,00 грн. ,в т.ч. ПДВ 14500,00 грн.

Згідно п.2.2 договору №070413 від 23.04.2013р., позивач (замовник) здійснює попередню оплату в розмірі 50% від загальної вартості договору в розмірі 43500,00 грн., в т.ч. ПДВ 7250,00 грн. Решта вартості ( 43500,00 грн.) сплачується на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт на протязі 7 -ми календарних днів з моменту підписання актів здачі-приймання виконаних робіт.

Зазначене вище стало підставою для звернення позивача до господарського суду Сумської області з позовною заявою в якій останній просить стягнути з відповідача зазначену суми попередньої оплати та штрафу за невиконання договірних зобов'язань.

04.02.2015р. господарським судом Сумської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з умов договору від 15.05.2013р. №040213, позивач повинен був здійснити попередню оплату 57758,04 грн. протягом 5-ти банківських днів з дня отримання рахунку, проте сплатив лише 23000,00 грн.

Тобто, позивачем не виконано обов'язку щодо попередньої оплати, а тому у даному випадку застосовуються положення ст.538 Цивільного кодексу України. При цьому положення ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватися, оскільки покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати лише, якщо продавець (тобто, відповідач) одержав визначену договором суму попередньої оплати товару і не передав товар у встановлений строк. У даному разі продавець (відповідач) не одержав обумовленої договором попередньої оплати у розмірі 100% усієї вартості товару, що унеможливило передачу неоплаченого товару позивачеві у встановлений строк, а відтак останній не вправі вимагати повернення суми попередньої оплати , посилаючись на ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, а також не мав і не має права вимагати передання йому відповідачем неоплаченого товару.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевим господарським судом зроблено вірні висновки про те, що відповідач, згідно частини третьої ст.538 Цивільного кодексу України, має право зупинити виконання свого обов'язку щодо передачі позивачеві товару до виконання останнім свого зобов'язання щодо здійснення попередньої оплати у розмірі 100% вартості товару.

Також, як встановлено місцевим господарським судом, позивач, за договором від 23.04.2013р. №070413 не в повному обсязі перерахував відповідачеві кошти, а саме 10.06.2013р. - 20000,00 грн., 15.07.2013р. - 12000,00 грн., а всього 32000,00 грн., хоча рахунок був наданий відповідачем за № 13 від 25.04.2013р. на суму 43500,00 грн., проте позивачем сплачено 32000,00 грн.

Таким чином, позивачем не виконано свого зобов'язання за договором щодо попередньої оплати в розмірі 50% від загальної вартості договору, як і не виконано обов'язку підписання актів здачі-приймання виконаних відповідачем робіт за цим договором.

Так, позивач в односторонньому порядку відмовився від виконання відповідачем робіт, передбачених договором № 070413 від 23.04.2013р., однак достатніх доказів, які б свідчили про невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №070413 від 23.04.2013р. позивач суду не надав, проте відповідачем надані докази, які долучені до матеріалів справи та свідчать про проведення представником відповідача в м. Торез робіт, передбачених зазначеним договором.

Приписами статті 856 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо замовник не сплатив встановленої ціни роботи або іншої суми, належної підрядникові у зв'язку з виконанням договору підряду, підрядник має право притримати результат роботи, а також устаткування, залишок невикористаного матеріалу та інше майно замовника, що є у підрядника.

До іншого майна замовника відносяться, у тому числі , грошові кошти.

А тому, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивач не вправі вимагати від відповідача повернення грошових коштів, тим більше, що строк виконання робіт сторонами у договорі не встановлений, а відтак відсутнє прострочення відповідача (виконавця робіт).

З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку мало місце прострочення кредитора ( ст. 613 Цивільного кодексу України), тобто прострочення позивача, за яке не може відповідати відповідач.

Відповідно до ч.1 статті 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій , що встановлені договором (тобто, позивач не здійснив попередньої оплати в розмірі, обумовленому договорами), актами цивільного законодавства що випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Частиною другою статті 613 Цивільного кодексу України визначено, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

А тому, враховуючи той факт, що позивачем і на теперішній час не здійснено попередньої оплати відповідачеві у розмірах, визначених договорами, та не надано суду доказів такої оплати, то відповідач має і на даний час право на відстрочення своїх договірних зобов'язань.

А отже, місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач не здійснив попередньої оплати у розмірах, визначених договорами, а тому позивач не вправі вимагати стягнення з відповідача сум частково сплаченої попередньої оплати, що здійснена ним з порушенням умов договорів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 32000 грн. передплати та 4350 грн. штрафу за невиконання зобов'язань, визначених договором № 070413 від 23.04.2013р. та 230000 грн. передплати та 4186 грн. штрафу за невиконання зобов'язань по договору № 040213 від 15.05.2014р.

Також, позивачем при зверненні до місцевого господарського суду заявлено вимоги по відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача 3000 грн. - витрат на правову допомогу адвоката.

Матеріали справи містять договір від 14.06.2014р. про надання правових послуг адвоката, укладений між адвокатом Солошенко Л.Є. та Клієнтом ТОВ "ІТЦ "Оріон Д", відповідно до п.1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов'язання на представництво його інтересів в цивільних, кримінальних, адміністративних справах з усіма правами захисника в справі.

Відповідно до п.5 даного договору, оплата за надані послуги проводиться відповідно до додатку № 1 , який є частиною цього договору.

Проте, матеріали справи не містять вказаного додатку № 1.

Натомість, матеріали справи містять копію свідоцтва № 601 про право на заняття адвокатською діяльністю, оригінал ордеру серії СМ № 39, оригінал квитанції № 543108 про сплату адвокату Солошенко Л.Є. 3000 грн. коштів за надану правову допомогу.

Статтею 44 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Приписами частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

За змістом приписів частини 3 статті 48 та частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача, при відмові в позові - на позивача.

А отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 3000 грн. - витрат на правову допомогу адвоката.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення у даній справі прийнято при повному з'ясуванні фактичних обставин справи у відповідності з нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його зміни чи скасування не вбачається. Натомість, доводи, викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними доказами та матеріалами справи.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон Д", м. Суми слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон Д", м. Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 04.02.2015р. у справі №920/1795/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 17.06.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Ільїн О.В.