ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.06.15р. Справа № 904/4019/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРІНГ", м. Дніпропетровськ

про тлумачення умов договору

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй Я.О.

Представники:

від позивача: Мележик О.О., представник за довіреністю № ББУ/ПУ435/ВП/14 від 16.12.14р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРІНГ" (далі - відповідач) про тлумачення умов договору.

Ухвалою господарського суду від 12.05.15р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 18.06.15р.

18.06.15р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав заяву про виправлення помилки в п. 1 прохальної частини позовної заяви від 05.05.15р. вих. № 1016.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, але 28.05.15р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 27.05.15р. вих. № 808/05-1846, відповідно до якого відповідач заявлені позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 18.06.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.13р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 13-16/433-КП, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується поставити у власність позивача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (у подальшому - Продукція), в асортименті, кількості, та в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими Сторонами в цьому Договорі і Специфікаціях, які є невід'ємними частинами до цього Договору.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що поставка продукції проводиться партіями в кількості, по цінам, з якісними характеристиками та у строки, погоджені Сторонами в Специфікаціях до Договору.

Згідно з п. 4.4. Договору, датою поставки вважається дата, вказана представником позивача на відповідних товаросупровідних документах, наданих відповідачем, про приймання продукції.

Відповідно до п. 5.2. Договору, вартість на постачальну відповідачем продукцію встановлюється Сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

Розрахунки за постачальну відповідачем Продукцію по цьому Договору здійснюються позивачем шляхом перерахування грошових коштів на разрахунковий рахунок відповідача на 60 (шістидесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. У разі якщо строк оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день (п. 5.3. Договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору підписано специфікації, в яких визначено найменування продукції, номенклатурний номер індекс стандартів, ТУ та інше, одиницю виміру, кількість, ціну, строк поставки та код поставки.

Відповідач поставив позивачу товар, який останній прийняв без заперечень та зауважень, однак вчасно не оплатив, чим порушив умови укладеного між сторонами договору і що стало підставою для звернення відповідача до господарського суду з позовною заявою, за результатами розгляду якої, 07.05.15р. суддею господарського суду Петренко І.В. було винесено рішення по справі № 904/3142/15 за позовом ТОВ "БЕРІНГ" до ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про задоволення позовних вимог.

В свою чергу, позивач звернувся з позовом до відповідача про тлумачення умов п. 4.4. Договору, вважаючи, що датою поставки вважається дата, вказана представником позивача на відповідних товаросупровідних документах, наданих відповідачем, про прийняття продукції. Також позивач в своїй позовній заяві просить суд розтлумачити п. 5.2. Договору, вважаючи, що загальна вартість кожної партії, яка поставляється відповідачем по цьому Договору, вказується у відповідних Специфікаціях до Договору.

В свою чергу, відповідач в наданому через канцелярію суду відзиві на позов зазначив наступне:

- господарський суд Дніпропетровської області у справі № 904/3142/15 за позовом ТОВ "БЕРІНГ" до ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" стягнув з відповідача борг у розмірі 421084,36грн. В судовому засіданні повноважний представник позивача не заперечував стосовно отримання продукції від відповідача і суми боргу;

- постачання продукції підтверджується іншими первинними документами, зокрема: видатковими накладними і товарно-транспортними накладними з відміткою представників позивача про отримання продукції, довіреністю на отримання продукції;

- підставою для тлумачення є наявність спору між сторонами угоди, отже, тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину. Будь-якого спору між сторонами стосовно тлумачення змісту правочину немає. Таким чином, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Метою тлумачення договору є виявлення справжньої волі сторін;

- тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов;

- позивач, після звернення до суду відповідача, частково розрахувався за отриману продукцію.

Крім цього, відповідач вказує на те, що відповідач вже звертався до суду з позовом про стягнення 728598,00грн. за договором № 13-16/433-КП від 03.12.2013р. до позивача, який розрахувався у повному обсязі після рішення суду і жодних запитань стосовно зобов'язань по оплаті у нього не було.

З огляду на вищевказане, відповідач зазначає, що метою позивача є затягування процесу, а саме, подання апеляційних скарг, позовів про тлумачення умов договору, тощо. Після подання позову про тлумачення умов договору позивач подає клопотання про зупинення провадження у справі про стягнення боргу з огляду неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи. Отже, позивач недобросовісно користується своїми правами.

Також відповідач вважає, що оскільки, відсутній спір між сторонами угоди і позивач просить розтлумачити термін, а не зміст правочину, то відсутні підстави для задоволення позову, тому просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, вивчивши обставини, викладені у відзиві відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення.

Статтею 627 цього ж Кодексу передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами статті 637 Цивільного кодексу України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

За приписами ЦК України, тлумачення правочину може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом.

Пунктом 3 статті 213 ЦК України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

У відповідності до приписів п. 4 ст. 213 ЦК України, якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. Вказана правова позиція підтверджується практикою Вищого господарського суду, а саме: постановою від 26.04.2012 року по справі № 3/245, постановою від 12.02.2014 року по справі № 5006/25/130пд/2012.

Пунктом 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" передбачено, що тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Дослідивши усі обставини справи, суд встановив, що сторони приступили до виконання договору, що з огляду на правову позицію ВГСУ викладену у постановах від 26.04.2012 року по справі № 3/245, постановою від 12.02.2014 року по справі № 5006/25/130пд/2012 унеможливлює тлумачити умови договору на стадії стягнення заборгованості за отриману продукцію, тобто після його виконання.

Крім того, ні зі змісту позовної заяви, ні з доводів представника позивача в судовому засіданні не встановлено обставин щодо наявності у п. 4.4 та п. 5.2 Договору поставки № 13-16/433-КП від 03.12.2013 року укладеного між позивачем та відповідачем незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що зміст договору йому зрозумілий, однак наполягає, щоб суд встановив, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроввідних документах, наданих постачальником.

Однак така вимога стосується не тлумачення умов договору, а зводиться до надання правової оцінки реквізитів оформленої сторонами накладної, яка підтверджує отримання товару за договором.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про відсутність правових підстав для тлумачення умов п. 4.4 та п. 5.2 договору № 13-16/433-КП від 03.12.2013р. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 1218,00грн. покласти на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 11, 213, 626, 627, 628, 637 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

23.06.15р.

Суддя Н.Е. Петренко