ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

09 червня 2015 року Справа № 5/5/10

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

при секретарі Мавродій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву

кредитора: Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 1/1, ідентифікаційний код 39549880)

до банкрута: Державного підприємства житлово-експлуатаційної дільниці "Будівельник" (54034, м. Миколаїв, пр. Миру, 22, ідентифікаційний код 05387848),

ліквідатор: арбітражний керуючий Костін Сергій Олексійович (свідоцтво № 54 від 08.02.2013, 54001, м. Миколаїв, вул. Фалеєвська, 12),

про визнання кредиторських вимог у сумі 4 547,22 грн.,

за участю представників учасників процесу:

від кредитора: Болдуреску О.В. - довіреність № 802/9/14-02-10-07 від 15.04.2015,

ліквідатор банкрута: арбітражний керуючий Костін С.О.,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2014 Державне підприємство житлово-експлуатаційну дільницю (ДП ЖЕД) "Будівельник" визнано банкрутом на підставі ст. 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 4212-VI від 22.12.2011, який набрав чинності 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство), відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Костіна Сергія Олексійовича (далі - Костін С.О.).

Відповідно до вимог Положення про порядок офіційного оприлюднення відомостей про справу про банкрутство, затвердженого постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 16, повідомлення про визнання ДП ЖЕД "Будівельник" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури було розміщено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 23.12.2014 за № 12832.

18.05.2015 до суду надійшла заява Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва) № 1253/9/14-02-10-07 від 13.05.2015 про визнання кредиторських вимог до банкрута в сумі 4 547,22 грн.

18.05.2015 від ліквідатора банкрута до суду надійшов відзив за вих. № 02-03/341 від 14.05.2015, згідно якого він повідомляє, що заяву кредитора подано з пропуском встановленого законом строку, кредиторські вимоги ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва на загальну суму 4 547,22 грн. повністю визнає із включенням до реєстру вимог кредиторів до шостої черги.

Ухвалою господарського суду від 19.05.2015 заяву кредитора прийнято та призначено до розгляду на 09 червня 2015 року.

У судовому засіданні 09.06.2015 представник кредитора - Болдуреску О.В. підтримала подану заяву та просила визнати вимоги в заявленій сумі.

Ліквідатор банкрута визнав вказані вимоги ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва в повному обсязі.

Розглянувши матеріали поданої заяви, заслухавши пояснення представника кредитора та думку ліквідатора банкрута, суд дійшов висновку про часткове визнання заявлених кредиторських вимог, на підставі такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Згідно зі ст. 9 Закону про банкрутство справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 4 ст. 8 Закону про банкрутство визначено, що ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно ст. 1 Закону про банкрутство кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 1 статті 38 Закону про банкрутство передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; та інше.

Пунктом 29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI)" (із змінами) встановлено, що статтею 38 Закону передбачено наслідки визнання боржника банкрутом. Зокрема, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у останнього не може виникати додаткових зобов'язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав.

Після оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом поточні вимоги (грошові вимоги, що виникли під час проведення процедур банкрутства), стають конкурсними вимогами та можуть бути заявлені згідно з частиною першою статті 38 Закону.

Розгляд грошових вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону.

Законом обмежено строк подання заяв кредиторів, грошові вимоги яких виникли під час проведення процедур банкрутства, двома місяцями з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Такі грошові вимоги включаються до четвертої черги, за винятком грошових вимог, черговість задоволення яких визначена Законом [забезпечені вимоги; вимоги щодо виплати заробітної плати; вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) тощо] та грошових вимог, що становлять штрафні санкції, які підлягають включенню у відповідну чергу. Вимоги кредиторів, які у встановлений строк не звернулися до господарського суду, погашаються в шосту чергу.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; веде реєстр вимог кредиторів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому, у третю чергу задовольняються, зокрема, вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Частинами 1, 2 ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до заяви кредитора ДП ЖЕД "Будівельник" має податковий борг перед ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва в загальному розмірі 4 547,22 грн., який складається із:

- 2 789,22 грн. - залишок заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (з урахуванням часткової сплати в сумі 11,60 грн.) відповідно до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за 01 місяць 2015 року від 20.02.2015 (а. с. 6-8 кредиторських вимог);

- 1 598,00 грн. - зобов'язання з податку на додану вартість відповідно до звітної податкової декларації з податку на додану вартість за 01 місяць 2015 року від 18.02.2015 [№ від 21.02.2015] (а. с. 11-12 кредиторських вимог);

- 160,00 грн. - зобов'язання з податку на прибуток відповідно до звітної податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік від 16.02.2015 [вх. № від 16.02.2015] (а. с. 9-10 кредиторських вимог).

Дослідивши подані в справу докази, суд встановив, що грошові вимоги кредитора в сумі 160,00 грн. являються податковим зобов'язанням за 2014 рік, тобто мають характер поточних, обґрунтовані та документально підтверджені належними доказами, що містяться у матеріалах заяви, визнані ліквідатором банкрута (тобто узгоджені), та визнаються судом. Однак, ці вимоги заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання (ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство), а тому підлягають включенню у шосту чергу вимог кредиторів.

Що ж стосується решти грошових вимог кредитора в сумі 4 387,22 грн., то вони підлягають відхиленню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 23.12.2014 господарським судом прийнято постанову про визнання ДП ЖЕД "Будівельник" банкрутом, відкриття відносно нього ліквідаційної процедури та призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Костіна С.О.

Вимоги ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва в сумі 4 387,22 грн. ґрунтуються на факті подання платником звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за 01 місяць 2015 року від 20.02.2015 та податкової декларації з податку на додану вартість за 01 місяць 2015 року від 18.02.2015.

Отже, грошові вимоги кредитора в сумі 4 387,22 грн. не мають характеру поточних у розумінні статті 1 Закону про банкрутство, заявлені після введення ліквідаційної процедури, під час якої не виникає будь-яких нових зобов'язань, що можуть бути заявлені в порядку частини 1 статті 38 Закону про банкрутство.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ,3 ст. 41 Закону про банкрутство ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює ряд повноважень, зокрема, виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

У листі Державної податкової адміністрації України № 505/7/07-1217 від 15.01.2010 роз'яснено, зокрема, наступне: з дня винесення постанови про визнання банкрутом податкові декларації з податку на додану вартість та податкові накладні повинні підписуватись ліквідатором, а не керівником підприємства; відповідно до покладених функцій орган державної податкової служби зобов'язаний на етапі приймання звітності здійснювати перевірку підписів посадових осіб суб'єктів господарювання, яких визнано банкрутами відповідно до вимог законодавства; податкова звітність, не підписана ліквідатором боржника, тільки реєструється (без внесення показників) та отримує статус "До відома", а в коментарях проставляється реєстраційний номер повідомлення (про невизнання ОДПС декларації як податкової) та дата його відправки.

Отже, контролюючим органом, у порушення покладених на нього законодавцем обов'язків, не вчинено дій щодо перевірки підписів посадових осіб суб'єктів господарювання на етапі приймання звітності, що призвело до реєстрації такої звітності як податкової.

Згідно з листом Вищого господарського суду України від 05.02.2010 № 05-06/520/78 "Щодо деяких питань розгляду справ про банкрутство" відповідно до статті 23 Закону про банкрутство у зв'язку з визнанням боржника банкрутом в такої особи виникає особливий статус, який є значно відмінним від статусу боржника. Виходячи з аналізу положень статей 23, 25, 30, 31 Закону про банкрутство, в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених Законом про банкрутство. Такими випадками є зобов'язання з оплати комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (ч. 9 статті 30 Закону про банкрутство).

Статті 23, 25, 31 попередньої редакції Закону про банкрутство кореспондуються зі статтями 38, 41, 45 нової редакції Закону про банкрутство. А ч. 9 ст. 30 попередньої редакції Закону про банкрутство кореспондується з ч. 8 ст. 41 нової редакції Закону про банкрутство.

З викладеного вбачається, що податковий борг до зобов'язань, пов'язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури не відноситься.

Крім того, наведеними вище нормами Закону про банкрутство, законодавець чітко встановив, що поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

Відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у постанові від 23.10.2013, підтвердженої висновками Верховного суду України, викладеними у постанові від 18.03.2014 у справі № 6/108-09, такі вимоги підлягають відхиленню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для визнання вимог ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва в сумі 4 387,22 грн., які нараховані за період після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі, тому суд відхиляє ці грошові вимоги.

За таких обставин, суд визнає грошові вимоги ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва частково в сумі 160,00 грн. із задоволенням у шосту чергу вимог кредиторів, оскільки вказані вимоги заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання (ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство), та відхиляє у сумі 4 387,22 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 23, 38, 41, 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Визнати грошові вимоги Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (ідентифікаційний код 39549880) до Державного підприємства житлово-експлуатаційної дільниці "Будівельник" (ідентифікаційний код 05387848) частково в сумі 160,00 грн. із задоволенням у шосту чергу вимог кредиторів.

2. Грошові вимоги Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (ідентифікаційний код 39549880) до Державного підприємства житлово-експлуатаційної дільниці "Будівельник" (ідентифікаційний код 05387848) у сумі 4 387,22 грн. відхилити.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому порядку згідно ст. ст. 91, 93, 106 Господарського процесуального кодексу України та ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Суддя В.С. Адаховська