номер провадження справи 31/84/14-27/106/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 Справа № 908/3126/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Дніпровський" (53264 Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Першотравневе, вул. Калініна, 15)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Південна промислова компанія" (юридична адреса: 62120 м. Запоріжжя, вул. Мікояна, буд. 22, кв. 6; поштова адреса: 69006 м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 3-г)

про примусове виконання обов'язку в натурі

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кузнєцов Д.О., дов. б/н від 12.03.2015р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Дніпровський" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південна промислова компанія" про зобов'язання здійснити постачання та монтаж першої та другої лінії Комплекту Шинопроводу серії ІМРАСТ (ІР66) на об'єкті "Реконструкція електропостачання забійного цеху. Будівництво естакади з реконструкцією РУ-0,4 при прокладанні 2-х шинопроводів 4000А" за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вулиця Електрометалургів, 302, замість поставленого та змонтованого шинопроводу серії ІМРАСТ (ІР55).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.10.2014р. у справі № 908/3126/14 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.12.2014р. апеляційну скаргу апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення господарського суду Запорізької області від 15.10.2014р. залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Південна Промислова Компанія" подало касаційну скаргу, в якій просило постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.12.2014р. та рішення господарського суду Запорізької області від 14.10.2014р. скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.04.2015р. касаційну скаргу задоволено частково, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.12.2014р. та рішення господарського суду Запорізької області від 15.10.2014 р. у справі № 908/3126/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 20.04.2015р., справу № 908/3126/14 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 21.04.2015р. справу № 908/3126/14 прийнято до свого провадження суддею Дроздовою С.С., присвоєно справі номер провадження 31/84/14-27/106/15 та призначено судове засідання на 20.05.2015р.

Ухвалою суду від 20.05.2015р. розгляд справи відкладався на 11.06.2015р., відповідно до ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою представників позивача та відповідача.

11.06.2015р. продовжено судовий розгляд справи № 908/3126/14.

11.06.2015р. до початку розгляду справи представник відповідача заявив письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представнику відповідача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Відповідач в засіданні суду 11.06.2015р. проти позову заперечив на підставах викладених у письмовому відзиві (міститься в матеріалах справи).

Представник позивача у судові засідання 20.05.2015р. та 11.06.2015р. не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого Господарського Суду України, які викладені в інформаційному листі від 15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" - неявка в судові засідання учасників судового процесу (сторін), ненадання витребуваних судом документів та доказів, необхідних для повного розгляду справи - подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Неявка позивача в судове засідання не звільняє його від виконання вимог суду, викладених в ухвалах суду і направлення суду витребуваних матеріалів.

Суд зазначає, що господарський процесуальний кодекс України не обмежує коло осіб, які можуть з'явитися в судове засідання та представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Дніпровський", згідно статті 28 ГПК України.

Справу розглянуто в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами, оригінали яких судом оглянуті в судовому засіданні 11.06.2015р.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представника відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач без погодження із замовником за договором на виконання інженерно-технічних робіт № 70 від 11.10.2013 року здійснив поставку та монтаж шинопроводу із більш низьким ступенем захисту ніж було передбачено умовами цього договору, тобто замість погодженого шинопроводу із ступенем захисту ІР 66, відповідачем було поставлено і змонтовано шинопровід із ступенем захисту ІР 55.

Господарським судом встановлено, що 17.09.2013 р. між ТОВ "Птахокомплекс "Дніпровський" (замовник) та ТОВ "Південна промислова компанія" (виконавець) укладено договір № 170913/13.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає та зобов'язується оплатити, а виконавець зобов'язується виконати наступні проектні роботи: "Реконструкція електропостачання забійного цеху. Будівництво естакади з реконструкцією РУ-0,4 при прокладці 2-х шинопроводів 4000А".

Виконання відповідачем зобов'язання за договором № 170913/13 підтверджується підписаним представниками обох сторін Актом № 1 здачі - приймання проектної документації.

11.10.2013р. між ТОВ "Птахокомплекс "Дніпровський" (Замовник, позивач у справі) та ТОВ "Південна промислова компанія" (виконавець) укладено договір № 70 на виконання інженерно - технічних робіт, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання у повному обсязі та на умовах, передбачених даним договором наступне:

Виконати роботи по "Реконструкції електропостачання забійного цеху з вводом в експлуатацію ЗТП -955А та будівництвом кабельної естакади, з реконструкцією РП - 0,4 при прокладанні 2 - х шинопроводів 4000А", а саме постачання обладнання, матеріалів, конструкцій, комплектуючих, тощо, необхідних для проведення робіт по реконструкції системи електропостачання електроустаткування забійного цеху, згідно затвердженої обома сторонами проектно - кошторисної документації (п. 1.1, п. 1.1.1 договору № 70).

Зазначений договір підписано сторонами з урахуванням протоколу розбіжностей від 15.10.2013 р. (щодо п. 2.2 договору № 70). За приписами п. 2.2 договору № 70 в редакції додаткової угоди від 17.03.2014 р., загальна ціна за договором складає 3280658,84 грн., у т. ч. 20% ПДВ - 546776, грн.

Виконавець виконує роботи згідно до прийнятої у нього методики, яка не повинна суперечити діючим на території замовника нормам (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 3.8 договору № 70, сторони прийшли до згоди, що завершенням виконання робіт по даному договору вважається підписання актів виконаних робіт (КБ-2, КБ-3).

Здача та приймання робіт визначено розділом 4 договору № 70.

За умовами п. 6.2 договору № 70, якість робіт повинна відповідати вимогам цього договору, технічним умовам, а також вимогам державних стандартів України. Відповідальність сторін за цим договором визначено у розділі 8 даного договору.

Відповідно до п. 14.1 договору № 70 в редакції додаткової угоди № 1 від 17.03.2014р., даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.07.2014р., а в частині проведення розрахунків за виконані роботи та гарантійних обов'язків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

В позові позивач вказує, що за результатами виконання робіт та огляду монтованого обладнання, ними з'ясовано, що на всіх заводських захисних елементах шинопроводів наявний ступінь захисту ІР55, що не відповідає умовам Договору та затвердженому проекту реконструкції електропостачання забійного цеху з прокладанням 2 - х шинопроводів 4000А. Факт постачання та монтажу продукції яка не відповідає проекту та проектно - кошторисній документації підтверджується Висновком експерта Дніпропетровської торгово - промислової палати №Н-4125 від 29.07.2014 р. та зафіксований Актом комісії представників відповідача та позивача від 29.07.2014 р.

На лист позивача № 598 від 02.07.2014 р. відповідач листом № 2067/208 від 03.07.2014 р. відповів про усунення у період з 07.07.2014р. по 11.07.2014р. недоліків, викладених у листі позивача.

Як зазначає позивач, недоліки щодо монтажу шинопроводів ступенем захисту ІР66 відповідачем не було виконано.

Зобов'язання відповідача здійснити постачання та монтаж першої та другої лінії Комплекту Шинопроводу серії ІМРАСТ (ІР66) на об'єкті "Реконструкція електропостачання забійного цеху. Будівництво естакади з реконструкцією РУ-0,4 при прокладанні 2-х шинопроводів 4000А" за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вулиця Електрометалургів, 302, замість поставлених та змонтованих шинопроводів серії ІМРАСТ (ІР55) є предметом розгляду по даній справі.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 1.1 договору 170913/13 замовник доручає та зобов'язується оплатити, а виконавець зобов'язується виконати наступні проектні роботи: "Реконструкція електропостачання забійного цеху. Будівництво естакади з реконструкцією РУ-0,4 при прокладці 2-х шинопроводів 4000А", які становлять собою комплекс: постачання обладнання, комплектуючих, матеріалів, необхідних для проведення робіт по реконструкції системи електропостачання електроустаткування забійного цеху, згідно з проектно-кошторисною документацією та будівельно-монтажні, електромонтажні, пуско-налагоджувальні та інші роботи, необхідні для проведення реконструкції системи електропостачання споживачів забійного цеху, згідно з затвердженою сторонами проектною документацією 080713/13, виконаної відповідно до договору № 170913/13 від 17.09.2013 року, яка передбачає будівництво естакади з реконструкцією РУ-0,4 кВ при прокладанні 2-х шинопроводів 4000А.

Для виконання зобов'язань перед позивачем відповідач замовив у офіційного представника заводу-виробника ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» два комплекти шинопроводу серії ІМРАСТ (ІР 66), ЗР+N+РЕ, АL на номінальну напругу 4000-3200-2500-2000-1600 А, на підставі договору поставки № 130035 від 19 лютого 2013 року, укладеного між ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» та ТОВ «Південна Промислова Компанія».

Відповідно до специфікації № 7 від 11 жовтня 2013 року до договору поставки №130035 від 19 лютого 2013 року ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» зобов'язалось поставити нашому підприємству два комплекти шинопроводу серії ІМРАСТ (ІР 66), ЗР+N+РЕ, АЬ на номінальну напругу 4000-3200-2500-2000-1600А.

На виконання умов договору ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» по видатковій накладній № 9093 від 16 грудня 2013 року поставило відповідачу (лінія 1) комплект шинопроводу серії ІМРАСТ (ІР 66), ЗР+^РЕ, АЬ на номінальну напругу 4000-3200-2500-2000-1600А з коробками відбору потужності (без автоматів) згідно наданого тех. завдання.

ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» по видатковій накладній № 9438 від 30 грудня 2013 року поставило відповідачу (лінія 2) комплект шинопроводу серії ІМРАСТ (ІР 66), ЗР+К+РЕ, АЬ на номінальну напругу 4000-3200-2500-2000-1600А з коробками відбору потужності (без автоматів) згідно наданого тех. замовлення.

Отже, підприємство відповідача замовляло на підставі технічної документації не шинопровід, а комплект шинопроводу.

Відповідно до умов погодженого сторонами локального кошторису № 4-1-3 на монтаж шинопровода реконструкція електропостачання забійного цеху, який є додатком до договору у розділі 2 вказані саме роботи з монтажу шинопроводу: Лінія 1. Комплект шинопровода серії ІМРАСТ (ІР 66), ЗР+N+РЕ, АL на номінальну напругу 4000-3200-2500-2000-1600А та Лінія 2. Комплект шинопровода серії ІМРАСТ (ІР 66), ЗР+N+РЕ, АL на номінальну напругу 4000-3200-2500-2000-1600А.

Згідно листа заводу-виробника шинопроводів "Меgаbагге Еuгоре S.г.L." (Італія) від 10.01.2014 року, в якому вказано на те, що згідно з технічними нормами заводу, змонтована система шинопроводу повинна мати ступінь захисту ІР 66, і цей ступінь захисту можливо досягнути лише шляхом завершення всієї зборки (монтажу) шинопроводу шляхом фіксації та установки захисних кришок з використанням герметиків на всіх місцях з'єднання елементів та приєднаннями системи до щитів.

На адресу позивача відповідач направляв лист заводу-виробника, в якому повідомлялось, що згідно з технічними нормами заводу, змонтована система шинопроводу повинна мати ступінь захисту ІР66. Даний ступінь захисту можливо досягнути лише шляхом фіксації та установки захисних кришок з використанням герметиків на всіх місцях з'єднання елементів та приєднаннями системи до щитів.

При недостатності простору для фіксації кришок болтами та в місцях, де відсутня можливість контролю за якістю затяжки фіксуючих болтів моноблоку, для забезпечення герметичності та захисту від затікання води та попадання пилу, завод - виробник рекомендує використовувати герметики (наприклад силіконові або інші на силіконовій основі) в місцях монтажу захисних кришок та прилягання плашок до шаф 0,4 кВ.

В даному випадку змонтована система шинопроводу має ступінь захисту ІР66. Даний ступінь захисту було досягнуто шляхом фіксації та установки захисних кришок з використанням герметиків на всіх місцях з'єднання елементів та приєднаннями системи до щитів.

Отже, те що на самому шинопроводі міститься маркування ІР 55 не означає, що сам комплект шинопроводу не відповідає серії ІМРАСТ (ІР 66).

Шинопровід з маркуванням ІР 55 має відповідний ступінь захисту лише у випадку, якщо не встановлювати захисні кришки та не обробляти шви секцій силіконовим герметиком.

Заводом-виробником комплекту шинопроводу серії ІМРАСТ (ІР 66), ЗР+N+РЕ, АL на номінальну напругу 4000-3200-2500-2000-1600А є Меgаbагге Еuгоре S.г.L. (Vіа Еіnаudі 18/24 25030 Тогbоlе Саsаg1іа (Вs) Іtаlу).

Офіційним дистриб'ютором заводу-виробника в Україні є ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС», м. Київ.

Отже, вищенаведені комплекти шинопроводу можливо придбати лише у ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС». ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» має фахівців, які проходили навчання на заводі-виробнику щодо монтажу комплекту шинопроводу серії ІМРАСТ (ІР 66), ЗР+N+РЕ, АL на номінальну напругу 4000-3200-2500-2000-1600А. Цей факт підтверджується листом заводу-виробника.

Під час проведення монтажу шинопроводу на об'єкті «Реконструкція електропостачання забійного цеху з вводом в експлуатацію ЗТП-955А та будівництвом кабельної естакади, з реконструкцією РП-0,4 при прокладенні 2-х шинопроводів 4000А» здійснювався нагляд фахівцем ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС». За результатами виконаних робіт 03 червня 2014 року комісією у складі представників ТОВ «Південна Промислова Компанія» та ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» був складений акт. В акті зазначено, що ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» здійснювало контроль та зафіксувало, що ТОВ «Південна Промислова Компанія» виконало роботи, згідно інструкції і рекомендацій монтажу шинопроводу заводу-виробника, а саме:

- монтаж шинопроводу ІМРАСТ ступеня захисту ІР66;

- металоконструкції несучих конструкцій шинопроводу (естакада) з навісом;

- короба для захисту шинопроводу;

Крім того, комісія встановила, що об'єкт змонтовано у відповідності з проектом 080713/13 ЕП2, інструкцією по монтажу шинопроводів, згідно рекомендацій заводу-виробника.

ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» звернулось до випробувальної лабораторії ТОВ «Випробувально-сертифікаційний центр. «ПІВДЕНТЕСТ» для проведення незалежного випробування системи магістрального шинопроводу ТМ ВВІ ЕLЕСТRIС-VЕСТОR-VS серії ІМРАСТ. За результатами випробувань був складений протокол № Л127/7-14 від 22 липня 2014 року. В протоколі зазначено, що пил та волога всередині оболонки не виявлені. Копію протоколу випробування № Л-127/7-14 від 22 липня 2014 року .

Отже, змонтований підприємством відповідача комплект шинопроводу серії ІМРАСТ (ІР 66), ЗР+N+РЕ, АД на номінальну напругу 4000-3200-2500-2000-1600А відповідає ступеню захисту ІР 66.

Висновок експерта № Н-4125 від 29 липня 2014 року не підтверджує факт постачання та монтажу продукції, яка не відповідає проекту та проектно-кошторисній документації, оскільки у висновку експерт підтверджує лише наявність по всій довжині шинопроводу ярлику із змістом інформації ІР 55, а Акт від 29.07.2014 року, який підписаний і замовником, і підрядником окрім інформації ІР 55 містить у п. 2 інформацію про встановлення обробки швів секцій шинопровода силіконовим герметиком та монтаж додаткових захисних металоконструкцій (козирки), а отже прийшли до передчасних висновків, що такі докази достеменно доводять наявність факту відступлення відповідачем від умов договору підряду.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано договором підряду.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонту речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 837, 857 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Згідно ст. 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Приписами ст. 858 ЦК України передбачено, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;

Пропорційного зменшення ціни роботи, відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Крім того, в пункті 6.1 договору № 70 на виконання інженерно-технічних робіт від 11 жовтня 2013 року зазначено, що якість матеріалів та обладнання, які є необхідними для виконання робіт і надаються виконавцем згідно з додатком № 1 до договору, повинна відповідати технічним умовам, а також вимогам державних стандартів України.

Відповідно до пункту 6.2 договору № 70 на виконання інженерно-технічних робіт від 11 жовтня 2013 року якість робіт повинна відповідати вимогам цього договору, технічним умовам, а також вимогам державних стандартів України для робіт відповідного характеру.

Відповідно до пункту 6.3 договору № 70 на виконання інженерно-технічних робіт від 11 жовтня 2013 року гарантійний строк виконаних робіт складає 24 місяці з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (КБ-2, КБ-3) та надання виконавцем протоколів випробування. Гарантія якості робіт та обладнання поширюється на усі виконані виконавцем роботи відповідно до додатку № 1.

Отже, відповідач за договором № 70 на виконання інженерно-технічних робіт взяв на себе гарантійні зобов'язання щодо виконаних робіт та встановленого обладнання строком на два роки.

За таких обставин, господарський суд Запорізької області не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведені їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

Крім того, у розумінні ст. 1, ч. 2 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

У справі № 908/3126/14 позивач у судові засідання не з'явився двічі, не визначив і не довів факт порушення будь-якого його права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого позивач звернувся до суду за захистом із позовною вимогою про примусове виконання обов'язку в натурі.

За таких обставин, господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

На підставі статті 85 ГПК України - 11.06.2015року прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Дніпровський", с. Першотравневе, Нікопольський район, Дніпропетровська область до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південна промислова компанія", м. Запоріжжя відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 12.06.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.