ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.06.15р. Справа № 904/3191/15
За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БАХЧИСАРАЙСЬКЕ ДОРОЖНЬО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ", м.Запоріжжя

до дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Дніпропетровськ

до колективного підприємства "АЛЬЯНС", м.Сімферополь

про визнання недійсною додаткової угоди до договору поставки № 2363 від 18.06.2010р.

За зустрічним позовом дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю "БАХЧИСАРАЙСЬКЕ ДОРОЖНЬО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ", м.Запоріжжя

до колективного підприємства "АЛЬЯНС", м.Сімферополь

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9 та додаткової угоди до нього від 05.04.2012р.

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Ємельянова О.О. - довіреність № б/н від 05.01.15р.;

від відповідача-1: представник Галасун Г.І. - довіреність № б/н від 02.12.14р.;

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління", м.Запоріжжя (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач-1) та до колективного підприємства "Альянс", м.Сімферополь (далі по тексту - відповідач-2) про визнання недійсною додаткової угоди №1 до договору поставки №2363 від 18 червня 2010 року укладену 24 червня 2010 року між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідачів.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № 60 від 08.04.2015р. ухвалою суду від 14.04.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 06.05.2015р.

30.04.2015р. дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач-1, позивач за зустрічним позовом) звернулося до господарського суду з зустрічною позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління", м.Запоріжжя (далі по тексту - позивач, відповідач-1 за зустрічним позовом) та до колективного підприємства "Альянс", м.Сімферополь (далі по тексту - відповідач-2, відповідач-2 за зустрічним позовом) про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9 та додаткову угоду до нього від 05.04.2012 року, укладені між відповідачем-2 та відповідачем-1 за зустрічним позовом.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідачів.

За результатами розгляду зустрічної позовної заяви за вих. № 01-14/452 від 30.04.2015р. господарський суд керуючись ст. ст. 60, 61, 64, 65 Господарського процесуального кодексу України ухвалив прийняти зустрічну позовну заяву за вих. № 01-14/452 від 30.04.2015р. до розгляду; розгляд зустрічної позовної заяви за вих. № 01-14/452 від 30.04.2015р. провести спільно з розглядом первісного позову за вих.№60 від 08.04.2015р.; зустрічну позовну заяву за вих. № 01-14/452 від 30.04.2015р. призначити до розгляду в засіданні на 06.05.2015р.

Суд розгляд справи відкладав з 06.05.2015р. до 02.06.2015р.

02.06.2015р. через канцелярію суду позивач надав клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи. Зазначив, що проведення експертизи доручити експертам науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, крім Дніпропетровської області. Запропонував питання.

Суд розгляд справи відкладав з 02.06.2015р. до 10.06.2015р.

Ухвалою від 02.06.2015р. суд витребував зокрема оригінал додаткової угоди №1 до договору поставки №2363 від 18.06.2010р. укладеної 24.06.2010р. між відповідачем-1 та відповідачем-2; договір про відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9 та додаткова угода до нього від 05.04.2012р., укладені між позивачем та відповідачем-2; запропонувати конкретний науково-дослідний інститут судових експертиз, який проводить технічну експертизу та який має можливість надати відповіді на запропоновані позивачем запитання; офіційна інформація конкретного науково-дослідного інституту судових експертиз про можливість проведення технічної судової експертизи та реальність надання відповіді на наступні запитання:

- чи виконано підпис на документі конкретною особою в той день, яким датовано документ щодо якого призначена експертиза, якщо ні, то коли?

- відносна дата виготовлення документу щодо якого призначена експертизи, тобто вік паперу, вік друкованого змісту документа щодо якого призначена експертиза та підпис особи та печатка на документі; документи, які потрібно надати науково-дослідному інституту судових експертиз задля проведення технічної судової експертизи і надання відповіді на запропоновані позивачем запитання (офіційна інформація конкретного науково-дослідного інституту судових експертиз); обґрунтовані пояснення щодо не проведення технічної судової експертизи у Дніпропетровському науково-дослідному інституті судових експертиз; судова практика з аналогічних питань (щодо предмету позовних вимог).

10.06.2015р. в судове засідання з'явилися представники позивача та відповідача-1.

Позивач не виконав вимоги суду у повному обсязі, жодний пояснень та доказів про можливість проведення вказаної експертизи не надав, причини невиконання вимог суду не повідомив. Клопотання про призначення експертизи підтримав. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Крім того, звернувся до господарського з клопотанням про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять календарних днів.

Відповідач-1 надав відзив на клопотання позивача про призначення експертизи та зазначив наступне.

Визначення належності підпису, нанесеного на додаткову угоду № 1 від 24.06.2010р. до договору поставки від 18.06.2010р. № 2363 з боку ДП «Дніпропетровський облавтодор» начальнику філії «Софіївський райавтодор», конкретній особі не є судовою технічною експертизою документів, а почеркознавчою експертизою.

Питання щодо фальсифікації підпису начальника філії «Софіївський райавтодор» та печатки філії не є обставинами, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. ДП «Дніпропетровський облавтодор» як відповідачем та поясненнями діючого начальника філії «Криворізька ДЕД» до якої в процесі реорганізації було приєднано філію «Софіївський райавтодор», Смольского А.М. підтверджується факт укладання філією «Софіївський райавтодор» в особі колишнього начальника Тітарчука С.Ю. як договору поставки від 18.06.2010р. № 2363, так і додаткової угоди до нього, у зв'язку з чим питання щодо підписання додаткової угоди уповноваженим представником ДП «Дніпропетровський облавтодор» не є спірним у даному провадженні.

Щодо запропонованого позивачем на вирішення судової технічної експертизи питання стосовно відповідності дати нанесення підпису Тітарчука С.Ю., печатки філії «Софіївський райавтодор» та часу виготовлення документу даті, визначеній у додатковій угоді, слід зазначити наступне.

Згідно п. 3.6. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року 1950/5). призначаючи експертизу з метою встановлення відносної давності виготовлення документа (встановлення відповідності дати, зазначеної на документі, періоду часу нанесення на нього відтиску печатки), до експертної установи органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), обов'язково надаються вільні зразки відтисків печатки з їх супровідним листом.

Вільними зразками є такі, що створюються до відкриття провадження у справі і не пов'язані з нею.

Вільні зразки повинні відповідати таким вимогам:

безсумнівність походження;

належна якість і кількість, що відповідають методичним вимогам такого дослідження (репрезентативність);

порівнянність (відсутність відмінностей зображень, які порівнюються, однакова якість паперу).

Для проведення експертизи необхідно надавати документи з відтисками печатки, які подавались до органів виконавчої влади, органів реєстрації, дозвільної системи, банківських установ, контролюючих органів (податкової інспекції), з відміткою про надходження до них (штамп канцелярії установи, дата надходження, вхідний номер, підпис працівника канцелярії) у період, якому відповідає дата на документі, що підлягає дослідженню.

Зразки надаються за кожен місяць, за різні дати, у тому числі й за дату, якою датований наданий на дослідження документ.

Як визначено п. 3.8 цих Рекомендацій, для ідентифікації печаток та штампів експертові направляються вільні зразки на п'яти - шести документах та експериментальні зразки у вигляді максимально чітких відбитків на білому гладкому папері, нанесених з різним натиском та з різною кількістю мастики.

Вільні зразки відтисків печаток (штампів) повинні бути порівнянними за часом нанесення з наданими на дослідження відтисками.

Відповідно до п. 3.18 Рекомендацій, при призначенні експертиз стосовно документів виготовлених за допомогою комп'ютерної техніки, необхідно з'ясувати, чи змінювались знімні частини (картриджі) або чи піддавались ремонту які-небудь вузли принтерів. Якщо картриджі лазерних принтерів змінювались, необхідно вжити заходів щодо розшуку відпрацьованих картриджів та подати їх на дослідження. Для проведення експертизи необхідно також вилучити вільні зразки, які були виготовлені на вилученому принтері в період, що відповідає періоду виготовлення досліджувальних документів.

У зв'язку з наведеним, на думку відповідача, призначення такої експертизи судом можливе виключно за умови додержання вимог пунктів 3.6, 3.8. 3.18 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Відповідач вважає, що виходячи із позовних вимог та їх обґрунтування, з урахуванням пояснень сумнівно призначеного Манукяна В.Р. сумнівно призначеним Арутюняном Р.Г. підлягає призначенню та проведенню почеркознавча експертиза на відповідність підпису Трещової О.Р. в додатковій угоді.

Крім того, позивач за основним позовом посилається як на підставу недійсності додаткової угоди до договору поставки на порушення приписів статті 203 Цивільного кодексу України в частині відсутності волевиявлення уповноваженої діяти від імені КП «Альянс» особи на укладання угоди. Волевиявлення уповноваженої особи на укладання угоди полягає у добровільному підписанні угоди та нанесенні печатки підприємства. Зазначене є підставою позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди, у зв'язку із чим дослідженню підлягають питання щодо обставин підписання Трещовою О.Р. додаткової угоди та нанесення нею печатки на додаткову угоду. Питання щодо встановлення безпосереднього часу оформлення сторонами документу не спростовують та не доводять обставин щодо наявності або відсутності волевиявлення уповноваженого представника КП «Альянс» Трещової О.Р. на підписання додаткової угоди.

Таким чином, на думку відповідача, фальсифікація підпису в документі не може доводитись лише поясненнями у справі, а тільки шляхом проведення відповідної експертизи.

З огляду на це, позивач зобов'язаний надати всі необхідні докази у відповідності до вимог законодавства.

Відповідач-1 звернувся до суду з клопотанням за вих.№01.14./620 від 10.06.2015р. про витребування доказів, а саме витребувати у Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (адреса: 49600, м.Дніпропетровськ, пр.Кірова, 57) копію протоколу допиту Арутюняна Р.Г. від 16.05.2012р., складеного в рамках розслідування кримінальної справи № 69-0146, що міститься в матеріалах документальної позапланової перевірки ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (код за ), за результатами якої складено акт від 19.11.2012р. №521/24-01/31950828 «Про результати документальної позапланової перевірки ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» (код за ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість, при здійсненні фінансово-господарських операцій з КП «Альянс» (код за ) за період з 01.05.09р. по 31.10.10р.».

За результатами судового засідання господарський суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять календарних днів, про що винесено ухвалу; відмовив в задоволенні клопотання про призначення експертизи; відмовив в задоволенні клопотання про витребування документів.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 02.06.2015р.

Відповідач-1 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 02.06.2015р.

Відповідач-2 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується засвідченою копією реєстру поштових відправлень суду.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача-2 не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 10.06.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача-1, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між відповідачем-2 (постачальник) та відповідачем-1 (покупець) укладений договір поставки № 2363 від 18.06.10р. (далі по тексту - договір). Згідно предмету цього договору, постачальник зобов'язується продати (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов'язується купити (прийняти та оплатити) емаль ПФ-115 (далі по тексту - товар). Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (пункт 9.1 договору).

Між відповідачем-2 (первісний кредитор) та позивачем (новий кредитор), укладений договір про відступлення права вимоги № 20/03-9 від 20.03.12р. Згідно умов цього договору відступлення (з урахуванням додаткової угоди), первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває права вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до договору поставки № 2363 (основний договір), укладеного між первісним кредитором та відповідачем по справі (боржник) право вимоги до нового кредитора переходить з 01.01.14р., за умови несплати боржником суми боргу первісному кредитору.

За цим договором новий кредитор одержує всі права первісного кредитора за основним договором, в т.ч. право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному основним договором, а саме - 8352,00грн.

Як вказує позивач, в судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду по справі 904/8749/14, яке відбулося 06.04.2015р. стало відомо про додаткову угоду №1 від 24.06.2010р. до договору поставки №2363 від 18.06.2010р., яка начебто обмежує право відповідача-2 на відступлення права вимоги.

Відповідач-2, як зазначає позивач, стверджує, що жодної додаткової угоди до цього договору не укладав і не підписував. Тобто підпис та печатка на додатковій угоді підроблено, що буде в подальшому доведено шляхом призначення відповідної судової експертизи.

Статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач вважає, що зміст додаткової угоди №1 від 24.06.2010р. до договору поставки №2363 від 18.06.2010р. суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідач-1 скористався наданим йому правом на судовий захист і повідомив суду наступне.

Сторони договору поставки і зокрема спірної додаткової угоди №1 від 24.06.2010р. якою доповнено договір поставки пунктом 10.3, а саме: "У зобов'язаннях, що виникають за даним договором не допускається заміна боржника або кредитора та передача прав і обов'язків за даним договором третім особам" не вчинялися жодні дії, що свідчили б про відмову від правочину повністю або в його частині.

Відповідач-1 обґрунтовує, що договір поставки та додаткова угода №1 від 24.06.2010р. відповідає вимогами статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідач-1 вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідач-2 надав свої пояснення по суті первісних позовних вимог і зазначив, що про існування додаткової угоди №1 від 24.06.2010р. до договору поставки №2363 від 18.06.2010р. стало відомо зі слів керівника позивача. Надану відповідачем-1 копію додаткової угоди відповідач-2 надав для огляду Трещевой О.Р., яка підпис не підтвердила. В даний момент вона не працює на підприємстві, отже в судове засідання їхати відмовилася. Поставлений товар не оплачувався відповідачем-1 до його поставки і протягом багатьох років кредитували відповідача-1, про те, що відповідач-1 заплатить грошові кошти з великою відстрочкою відповідач-2 усвідомлював, гроші довгий час не вимагав.

За твердженням відповідача-2, внесення в договір пункту про обмеження права уступати право вимоги третім особам суперечить інтересам відповідача-2.

Відповідач-2 зазначив, що не є можливим надати для проведення експертизи матеріали для дослідження, а саме 20 документів з підписами Трещової О.Р., враховуючи той факт, що у зв'язку з порушенням кримінальної справи №69-0146 та оглядом були вилучені документи фінансово-господарської діяльності відповідача-2 за період з 2009 року по 2010 рік, що підтверджується довідкою Міністерства доходів та зборів ГУ Міндоходів в АРК №212/7/06 від 10.02.2014р.

З метою захисту своїх прав відповідач-1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою в якій просить суд визнання недійсним договір про відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9 та додаткову угоду до нього від 05.04.2012 року, укладені між відповідачем-2 та відповідачем-1 за зустрічним позовом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги відповідач-1 зазначив, що в 2012 році за результатами позапланової документальної перевірки відповідача-1 проведеною Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податку у місті Дніпропетровську, актом від 19.11.2012р. за №521/24-01/31950828 господарські операції між відповідачем-1 та відповідачем-2 за спірним договором поставки визнано безтоварними, у зв'язку з чим відповідач-1 не провів розрахунки з відповідачем-2 за поставлені товари до остаточного вирішення відповідної справи в судовому порядку.

Справа за позовом відповідача-1 до Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податку у м.Дніпропетровську про скасування ППР, що винесені на підставі висновків про безтоварність господарських операцій за договором поставки, знаходиться на розгляді у Вищому адміністративному суді України (касаційне провадження відкрито ухвалою суду від 19.11.2014р. по справі №К/800/58775/14 (804/5529/13-а).

Відповідач-1 вважає, що договір про відступлення права вимоги укладений з порушенням приписів статті 203 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним згідно статті 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Відповідач-1 вважає, що договір про відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9:

По-перше, суперечить умовам договору поставки від 18.06.2010р. №2363, що викладені в додатковій угоді №1 від 24.06.2010р. до нього;

По-друге, укладено з порушенням частини 3 статті 512 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважних представників позивача та відповідача-1 в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги, слід визнати необґрунтованими, документально недоведеними, такими, що суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доведення твердження позивача, що відповідач-2 жодної додаткової угоди до договору поставки від 18.06.2010р. №2363 не укладав і не підписував, тобто підпис та печатка є підробленими ґрунтуються на подальшому призначенні судової експертизи. Інші докази відсутні.

Господарський суд ухвалою від 02.06.2015р. витребовував від позивача, зокрема оригінал додаткової угоди №1 до договору поставки №2363 від 18.06.2010р. укладеної 24.06.2010р. між відповідачем-1 та відповідачем-2; договір про відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9 та додаткову угоду до нього від 05.04.2012р., укладені між позивачем та відповідачем-2; запропонувати конкретний науково-дослідний інститут судових експертиз, який проводить технічну експертизу та який має можливість надати відповіді на запропоновані позивачем запитання; офіційна інформація конкретного науково-дослідного інституту судових експертиз про можливість проведення технічної судової експертизи та реальність надання відповіді на наступні запитання:

- чи виконано підпис на документі конкретною особою в той день, яким датовано документ щодо якого призначена експертиза, якщо ні, то коли?

- відносна дата виготовлення документу щодо якого призначена експертизи, тобто вік паперу, вік друкованого змісту документа щодо якого призначена експертиза та підпис особи та печатка на документі; документи, які потрібно надати науково-дослідному інституту судових експертиз задля проведення технічної судової експертизи і надання відповіді на запропоновані позивачем запитання (офіційна інформація конкретного науково-дослідного інституту судових експертиз); обґрунтовані пояснення щодо не проведення технічної судової експертизи у Дніпропетровському науково-дослідному інституті судових експертиз; судова практика з аналогічних питань (щодо предмету позовних вимог);

Позивач без пояснення причин вимоги суду не виконав.

Відповідач-2 зазначив, що не є можливим надати для проведення експертизи матеріали для дослідження, а саме 20 документів з підписами Трещової О.Р., враховуючи той факт, що у зв'язку з порушенням кримінальної справи №69-0146 та оглядом були вилучені документи фінансово-господарської діяльності відповідача-2 за період з 2009 року по 2010 рік, що підтверджується довідкою Міністерства доходів та зборів ГУ Міндоходів в АРК №212/7/06 від 10.02.2014р.

Крім того, відповідач-2 в поясненнях визнав, що додаткову угоду №1 від 24.06.2010р. до договору поставки №2363 від 18.06.2010р. не укладав та не підписував.

Відповідач-1 заперечує можливість проведення експертизи з наданням відповідей на запитання, які поставив позивач.

Господарський суд констатує відсутність документів та можливості їх надання, які є необхідними судовому експерту, у разі призначення судової експертизи.

Отже, враховуючи, що у позивача був наявний час надати суду, як документи так і письмові пояснення з приводу призначення та проведення технічної судової експертизи, клопотання про проведення якої заявлено саме позивачем, однак жодних продуктивний дій зроблено не було, господарський суд не вбачає можливим проведення судової технічної експертизи, а отже в задоволенні клопотання позивача відмовляє.

Господарський суд констатує не зазначення позивачем конкретної частини статті 203 Цивільного кодексу України, яку було порушено під час укладання додаткової угоди №1 від 24.06.2015р.

При цьому позивач вказав у своїй позовній заяві, що додаткова угода №1 від 24.06.2015р. обмежує право відповідача-2 на відступлення права вимоги по договору поставки, тобто не відповідає його внутрішній волі і волевиявленню, що є підставою для визнання її недійсною.

Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом. У статті 203 Цивільного кодексу України перераховані лише загальні вимоги до чинності правочину, що стосуються правомірності його змісту, дієздатності сторін, волевиявлення сторін, форми укладеного правочину, реальності передбачуваних правових наслідків, дотримання батьками прав та інтересів їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Іншими словами, за коментованою статтею, щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані такі умови як: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу дієздатності; наявність об'єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату; відсутність спрямованості у вчинюваному батьками правочині на порушення прав та інтересів їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У разі недотримання перерахованих вимог правочин є недійсним або може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому цим Кодексом.

Вчиняти правочини мають право суб'єкти цивільних прав. Таке право становить елемент їх правового статусу. Як відомо, дієздатність суб'єктів цивільного права не завжди є абсолютною (повною). Так, повна дієздатність фізичних осіб наступає з 18 років. Дієздатність юридичних осіб у певних сферах підприємницької діяльності виникає лише після отримання у встановленому порядку відповідної ліцензії. Дієздатність юридичних осіб може обмежуватися законом (наприклад, юридичних осіб, утворених об'єднаннями громадян, політичними партіями) або засновниками юридичних осіб відповідно до установчих документів. Відсутність в учасника правочину достатньої дієздатності може перешкодити настанню за правочином очікуваного правового результату, в тому числі призвести до визнання його недійсним.

З огляду на фактичні обставини справи, господарський суд констатує відсутність доказів, які б підтверджували невідповідність внутрішній волі та волевиявлення відповідача-2 під час укладення додаткової угоди №1 від 24.06.2015р.

Крім того, господарський суд визнає пояснення відповідача-2 неналежним доказом і констатує відсутність належних доказів, які підтвердять факт того, що додаткова угода №1 від 24.06.2015р. з боку відповідача-2 не укладалася.

Статтею 6 Цивільного кодексу України закріплено, що сторони є вільними в укладенні договорів, отже відповідач-2 міг укласти додаткову угоду №1 від 24.06.2015р.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Господарський суд констатує, що недійсність додаткової угоди №1 від 24.06.2015р. прямо не встановлена законом, а підстави визнавати його недійсним відсутні.

Господарський суд констатує чинність додаткової угоди №1 від 24.06.2015р., а отже і чинність пункту 10.3 договору №2363 від 18.06.2010р., а саме: "у зобов'язаннях, що виникають за даним договором не допускається заміна боржника або кредитора та передача прав і обов'язків за даним договором третім особам".

Враховуючи чинність додаткової угоди №1 від 24.06.2015р., господарський суд визнає обґрунтованими зустрічні позовні вимоги.

Господарський суд визнає, що договір відступлення права вимоги від 20.023.2012р. №20/03-9 та додаткова угода до нього від 05.04.2012р., які укладено між позивачем та відповідачем-2 суперечить умовам договору поставки від 18.06.2010р. №2363, що викладені в додатковій угоді №1 від 24.06.2010р. до нього.

Частиною 3 статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Господарський суд констатує, що договір відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9 та додаткова угода до нього від 05.04.2012р., укладено з порушенням частини 3 статті 512 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за первісним позовом у розмірі 1218,00грн. покласти на позивача за первісним позовом.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за зустрічним позовом покласти на відповідача-1 за зустрічним позовом.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 6, 203, 204, 215, 512 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісних позовних вимоги відмовити.

Зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Визнати договір про відступлення права вимоги від 20.03.2012р. №20/03-9 та додаткову угоду до нього від 05.04.2012р., які укладено між товариством з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління" (69013, м.Запоріжжя, вул.Загорська, 15; ідентифікаційний код 31945556) та колективним підприємством "Альянс" (95022, Автономна Республіка Крим, м.Сімферополь, вул.Глінки/Ж.Дерюгіної, 57/2; ідентифікаційний код 32468182) недійсним.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління" (69013, м.Запоріжжя, вул.Загорська, 15; ідентифікаційний код 31945556) на користь дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49600, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 24; ідентифікаційний код 31950828) 1218,00грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) судового збору, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

15.06.2015 року

Суддя І.В. Петренко