ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа № 917/1692/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Гончар Т. В., суддя Істоміна О.А.,

при секретарі Логвін О.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Бережка С.І. (дов.№14-96 від 18.04.2014р.),

відповідача - Крата А.В. (дов.№10-74/2109 від 23.03.2015р.), Савицької І.Б. (дов.№01-11/16053 від 31.12.2014р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№2708П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.04.2015 року по справі №917/1692/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м.Полтава,

про стягнення 34273268,61 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення 34 273 268,61 гривень штрафних санкцій за договором купівлі-продажу природного газу №2640 від 29.09.2011, з яких: 7893237,74 грн. - пеня, 24674672,00 грн. - 7% штрафу, 60423,01грн. - інфляційні, 1644953,86 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.04.2015 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Кльопов І.Г., суддя Киричук О.А., суддя Гетя Н.Г.) позов задоволено повністю частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул.Старий Поділ,5, м.Полтава, 36022, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) пеню у розмірі 2367971,25 грн., 3% річних у розмірі 1644953,86 грн., інфляційні втрати у розмірі 60 423,01 грн. та штрафу у розмірі 7402401,60 грн., а також судовий збір у розмірі - 68820,00 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.04.2015р. по справі №917/1692/13 виправлено описку, допущену в п.1 резолютивної частини рішення від 06.04.2015р., виключивши помилково зазначене слово - повністю. Ухвалено викласти п.1 резолютивної частини рішення від 06.04.2015р. наступним чином: Позов задовольнити частково (а.с.134, том 1).

Додатковим рішенням господарського суду Полтавської області від 22.04.2015р. по справі №917/1692/13 відмовлено у позові в частині стягнення з відповідача пені у розмірі - 5525266,49грн. та штрафу у розмірі - 17272270,40 грн. (а.с.135, том 1).

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 06.04.2015 у справі №917/1692/13 в частині відмови у стягненні 5525266,42 грн. пені та 17272270,40 грн. -7% штрафу. В оскаржуваній частині прийняти нове рішення, яким стягнути з ПАТ "Полтаваобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 5525266,42 грн. - пені та 17272270,40 грн. - 7% штрафу, у стягненні яких було відмовлено. В іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 06.04.2015р. у справі №917/1692/13 залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення господарського суду Полтавської області в частині відмови у стягненні пені та штрафу прийнято з порушенням ст.233 Господарського кодексу України, ст.549-552 Цивільного кодексу України та норм процесуального права. Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано особливі обставини щодо діяльності позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.05.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження, її розгляд призначено на "08" червня 2015 р. о 12:30 год. у складі колегії суддів: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Гончар Т.В., суддя Тарасова І.В.

Розпорядженням голови суду від 05.06.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Тарасової І.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Гончар Т.В., суддя Істоміна О.А.

02.06.2015р. від відповідача до суду надійшов відзив (вх.№8577) на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити рішення господарського суду Полтавської області від 06.04.2015р. у справі №917/1692/13 з урахуванням ухвали від 21.04.2015р. та додаткового рішення від 22.04.2015р. без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» без задоволення.

02.06.2015р. від відповідача до суду надійшли доповнення (вх.№8883) до відзиву на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що, обґрунтовуючи свій незадовільний майновий стан, викликаний не розрахунками споживачів за спожиті електричну та теплову енергію, ПАТ «Полтавоваобленерго» зазначив інформацію про здійснення розрахунків за спожиту електричну та теплову енергію по групам споживачів за формою №1-16-енерго, у зв'язку з чим надає за вказаною формою інформацію про здійснення розрахунків за спожиту електричну та теплову енергію за жовтень 2011 року, листопад та грудень 2012 року, травень, червень, грудень 2013 року, лютий 2014 року, за квітень 2015 року.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважають її незаконною та необґрунтованою з підстав зазначених у відзиві (вх.№8577) на апеляційну скаргу. Просять суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, в межах вимог передбачених ст.101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

30 березня 2012 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (покупець) був укладений договір № 2012-ПР/879 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п.1.1 Договору Продавець зобов'язується передати Покупцеві природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), далі - газ, а Покупець зобов"язується прийняти і оплатити газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб.

При укладенні договору сторони узгодили, що продавець передає покупцю в період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року. природний газ в обсязі до 332899 тис. куб.м. (п. 1.2 Договору).

Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 3509,00 грн. без урахування ПДВ.

Пунктом 4.1 договору купівлі-продажу встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 30% попередньої оплати вартості планованих обсягів природного газу, за 5 днів до початку здійснення поставки. Решта 70% протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.3 договору купівлі-продажу передбачено, що у разі не виконання покупцем п. 4.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п.2.1 договору, позивач поставив протягом березня - липня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 89125,500 тис. м.куб. вартістю 413030385,61 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.03.12 на суму 122879271,90 грн., від 30.04.12 на суму 64251089,70 грн., від 31.05.12 на суму 76913482,80 грн., від 30.06.12 на суму 77233100,70 грн., від 31.07.12 на суму 71753440,51 грн.

Пунктом 6.1.1 договору передбачений обов'язок покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений газ.

В порушення умов договору купівлі-продажу ПАТ "Полтаваобленерго" не розраховувалось за поставлений природний газ, що підтверджується сальдо по підприємству та випискою по операціях по підприємству (а.с.33 - а.с.35, том 1).

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" було укладено договір №14/3523/12 про відступлення права вимоги (а.с.23-а.с.25, том 1).

Відповідно до розділу 1.1 договору відступлення права вимоги, первісний кредитор (Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") передає новому кредитору (Публічне акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору в сумі 119419084,26 грн., що становить заборгованість за поставлений природний газ в березні 2012 року на суму 79000127,44 грн. та в квітні 40418956,82 грн. за договором купівлі-продажу природного газу від 29.03.12 №2012-ПР/879 укладеним між первісним кредитором та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго".

27 серпня 2012 роках між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" було укладено договір №14/4268/12 про відступлення права вимоги (а.с.29-а.с.31, том 1).

Відповідно до розділу 1.1 договору відступлення права вимоги, первісний кредитор (Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") передає новому кредитору (Публічне акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору в сумі 25055018,69 грн., що становить заборгованість за поставлений природний газ в червні 2012 року на суму 25055018,69 грн. за договором купівлі-продажу природного газу від 29.03.12 № 2012-ПР/879 укладеним між первісним кредитором та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго".

Відповідно до п.1.2 договорів відступлення, всі інші права та обов'язки первісного кредитора (позивач) та боржника (відповідач) за основним договором (від 29.03.12 №2012-ПР/879), у тому числі, право вимоги сплати штрафних санкцій, залишаються незмінними.

Позивач за неналежне виконання своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 29.03.12 № 2012-ПР/879 заявив до стягнення з відповідача 7893237,74грн. - пені, 24674672,00 грн. - 7% штрафу, 60423,01грн. - інфляційних та 1644953,86 грн. - 3% річних.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За несвоєчасну сплату та неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором, позивачем заявлено до стягнення 60423,01 грн. інфляційних витрати та 3% річних в розмірі 1644953,86 грн.

Колегія суддів, перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, дійшла висновку про правомірність стягнення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 7.3. Договору купівлі-продажу передбачено, що у разі не виконання Покупцем п. 4.1 цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Щодо заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені в розмірі 7893237,74 грн. та штрафу в розмірі 24674672,00 грн. - 7% від суми простроченого платежу, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який виходив з наступного.

Як вбачається з апеляційної скарги, заявник не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні 5525266,42 грн. - пені та 17272270,40 грн. - 7% штрафу.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. За приписами статті 230 цього ж Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Дані норми кореспондуються з пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Наявність обставин, що мають істотне значення, при застосуванні зазначених правових норм, вирішується на підставі аналізу судом усіх матеріалів справи. Істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо, при цьому, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру штрафу таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Матеріали справи містять клопотання про зменшення пені та штрафу, у якому відповідач просить суд застосувати п. 3 ст. 83 ГПК України та зменшити розмір стягуваної суми пені та штрафу до 1000 грн. відповідно.

В обґрунтування заявлених клопотань відповідач посилається на те, що філія ПАТ "Полтаваобленерго" Кременчуцька ТЕЦ займається виробленням теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води мешканцям міста Кременчука та юридичним особам; рівень тарифів на опалення не покриває затрати товариства на виробництво теплової енергії; дана діяльність є збитковою; наявна значна заборгованість споживачів за отримані послуги з опалення та гарячого водопостачання; контрагенти відповідача несвоєчасно розраховуються також і за електричну енергію; зазначене призводить до незадовільного майнового стану відповідача.

Викладене підтверджується звітом про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності за 6 місяців 2012 року та за 12 місяців 2012 року. Про збитковість діяльності товариства щодо виробництва теплової енергії свідчить і звіт про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності за 12 місяців 2014 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, діяльність ПАТ "Полтаваобленерго" має значне соціальне значення для забезпечення життєвих умов населення та функціонування підприємств і організацій Полтавської області, адже постачає електричну енергію для всіх споживачів Полтавської області. Філія ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцька ТЕЦ займається виробленням теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води мешканцям міста Кременчука та юридичним особам. Рівень тарифів на опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям не покриває затрати товариства на виробництво теплової енергії.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми пені, на підставі повного та об'єктивного розгляду усіх матеріалів справи, установив наявність обставин, за яких визнав можливим зменшити розмір санкцій. При цьому господарським судом Харківської області було враховано та надано належну оцінку майновим інтересам сторін та, зокрема, ураховано, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, газ, що придбавається за спірним договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями. При вирішенні спору інтереси позивача також були враховані, зокрема, боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, в даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню.

Відтак, висновок суду першої інстанції про зменшити розмір пені та штрафу є законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає. Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 ГПК України, - колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.04.2015 року по справі №917/1692/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15.06.2015 року.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Істоміна О.А.