КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа№ 911/1072/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Алєксєєв С.С. довіреність № 27 від 01.01.15р.

від відповідача: Дашковський А.М. довіреність № б/н від 22.01.15р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Транс-Інвест»

на рішення господарського суду Київської області від 27 квітня 2015року

у справі № 911/1072/15 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Транс-Інвест»

про стягнення 58 450,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулась до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Транс-Інвест» про стягнення 58 450,00 грн. (а.с. 9-11).

Рішенням господарського суду Київської області від 27 квітня 2015 року по справі № 911/1072/15 позовні вимоги задоволено повністю (а.с. 64-66).

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області по справі № 911/1072/15 від 27 квітня 2015року повністю та постановити нове рішення, яким зменшити розмір штрафу до розміру 1/2 провізної плати, яка складає 5 845 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права та місцевий господарський суд не надав належної оцінки тому факту, що дії відповідача не нанесли позивачеві матеріальних збитків.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2015 року, справу №911/1072/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25 травня 2015 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено справу №911/1072/15 до розгляду на 09 червня 2015 року.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Транс-Інвест» судовому засіданні 09 червня 2015 року надав суду свої пояснення, в яких підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення господарського суду Київської області по справі № 911/1072/15 від 27 квітня 2015 року повністю та постановити нове рішення, яким зменшити розмір штрафу до розміру 1/2 провізної плати, яка складає 5 845 грн. 00 коп.

В судовому засіданні 09 червня 2015 року представник Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» надав суду свої пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області по справі № 911/1072/15 від 27 квітня 2015року без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

13 вересня 2014 року зі станції «Тетіїв» Південно-Західної залізниці ТОВ «Укр-Транс-Інвест» було відправлено вагон №67396853 згідно накладної №34701417 на станцію «Правда» Придніпровської залізниці, одержувач вантажу - ПАТ «Керамет» (а.с.11).

Відповідно до накладної №34701417 провізна плата складає 11 690,00 грн. (а.с.11).

У накладній №34701417 представником відправника в якості адреси одержувача ПрАТ «Керамет» було зазначено адресу: 83003, м. Донецьк, вул. Калузька, 13а.

18 вересня 2014р. по прибутті відправки №34701417 на станцію призначення «Правда» Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, вказана відправником у накладній, не відповідає адресі ПрАТ «Керамет».

18 вересня 2014р. станцією призначення «Правда» на станцію відправлення Тетіїв було відправлено телеграму №НР40 про невірно зазначені реквізити в накладній № 34701417 (а.с.12).

18 вересня 2014р. зі станції відправлення «Тетіїв» на станцію призначення «Правда» надійшла телеграма-відповідь №НР30 щодо виправлення адреси одержувача у накладній №34701417 (а.с.12).

На підставі телеграми-відповіді №НР30 від 18 вересня 2014р. та договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги на станції призначення «Правда» Придніпровської залізниці у накладній №34701417 зроблено виправлення адреси одержувача на вірну, а саме - з «83003, м. Донецьк, вул. Калузька, 13а» на « 83003, м. Донецьк, вул. Калузька, 16а».

18 вересня 2014р. було складено акт загальної форми №674 що підтверджував неправильне зазначення відправником адреси одержувача вантажу (а.с.10).

Ст. 908 Цивільного кодексу України передбачає, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою КМ України від 06.04.1998р. №457 «Про затвердження Статуту залізниць України» затверджено Статут залізниць України (далі - Статут) у якому визначено обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Згідно статті 6 Статуту, накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до ст. 24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21 листопада 2000 року затверджено Правила приймання вантажів до перевезення та Правила оформлення перевізних документів.

Пунктами 1.1, 1.3 Правил оформлення перевізних документів встановлено, що на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів). Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи.

Згідно розділу 4 Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.06.2011р. за №765/19503, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, у тому числі - графу «Одержувач», в яких вказується точне та повне найменування одержувача, адреса та його код. Правильність внесених у накладну відомостей представник відправника підтверджує своїм підписом.

Отже, саме на відправника покладається обов'язок заповнення комплекту перевізних документів, а також надається можливість, до укладання договору перевезення, перевірити внесені до перевізного документу відомості і при необхідності скласти новий документ.

Згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України передбачено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до п. 3.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 (зі змінами та доповненнями) та п. 21 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 р. № 01-8/917, нарахований у розмірі відповідно до статті 118 Статуту штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 58450,00 грн. (5 х 11690,00 грн.) штрафу за неправильно зазначену в перевізних документах адресу вантажоодержувача є доведеними та обґрунтованими.

В апеляційні скарзі скаржник зазначає, що в результаті нестабільної економічної ситуації в країні вантажообіг транспортних підприємств значно скоротився, що вкрай негативно відбивається на економічних показниках відповідача, а також на те, що порушення відповідачем порядку перевезення не призвело до збитків позивача та інших негативних для останнього наслідків.

Скаржник посилається на ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка вказує, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невеликий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції : «Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом».

В листі Вищого господарського суду від 02.02.2010, № 01-08/71 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про відповідальність за порушення у галузі залізничного транспорту (за матеріалами узагальнення судової практики у справах, розглянутих господарськими судами України)" зазначено, що «Виходячи із того, що, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим».

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду виходить з того, що суд не має права зменшувати штраф, передбачений статтями 118 та 122 Статуту залізниць України, оскільки цим змінюється розмір штрафу, встановленого нормативно-правовим актом.

Отже, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.

В суді першої інстанції позивач просив суд покласти на відповідача, окрім витрат зі сплати судового збору, понесені судові витрати на забезпечення явки до суду у засідання 27.04.2015р. представника позивача в сумі 601,44 грн., подаючи на підтвердження понесення вказаних витрат копії проїзних документів (квитків), придбаних на ім'я Хлабистіна Дмитра. (а.с.36).

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема, витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Згідно з п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що витрати в сумі 601,44 грн. є витратами позивача на забезпечення направлення до суду представника (Хлабистіна Д.М. на підставі довіреності), явку якого було визнано обов'язковою, ухвалою господарського суду Київської області від 06.04.2015 р. про відкладення розгляду даної справи на 27.04.2015 р.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що скаржник не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду Київської області повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду Київської області від 27 квітня 2015року у справі № 911/1072/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Транс-Інвест» на рішення господарського суду Київської області від 27 квітня 2015року у справі № 911/1072/15 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Транс-Інвест» на рішення господарського суду Київської області від 27 квітня 2015 року у справі № 911/1072/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 27 квітня 2015 року у справі № 911/1072/15 залишити без змін.

3.Справу №911/1072/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко