РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015Справа №910/10719/15
За позовом Публічного акціонерного товариства „Банк професійного фінансування"

до Публічного акціонерного товариства „Аграрний комерційний банк"

про стягнення 100000,00 доларів США та 175600,29 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кулєшов В. Л. - представник за довіреністю, Бабаскін А. Ю. - представник за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Публічного акціонерного товариства „Аграрний комерційний банк" заборгованості за міжбанківським кредитом в розмірі 100019,00 доларів США, в томі числі 100000,00 доларів США заборгованості за кредитом, 19,44 доларів США заборгованості за відсотками, 164602,66 грн. пені за несвоєчасне повернення міжбанківського кредиту, 32,00 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 10963,51 грн. 3% річних від простроченого розміру міжбанківського кредиту, 2,13 грн. 3% річних від простроченої суми відсотків.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 порушено провадження по справі № 910/10719/15, розгляд справи призначено на 02.06.2015.

25.05.2015 представник відповідача подав відзив на позов в якому проти позовних вимог заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що між сторонами зараховано зустрічні однорідні вимоги, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем на даний час відсутня.

26.05.2015 через відділ діловодства суду позивач подав документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 відкладено розгляд справи на 15.06.2015.

Представник позивача в судове засідання 15.06.2015 не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та через відділ діловодства суду 15.06.2015 надав письмові пояснення на відзив в яких зазначив, що оскільки строк виконання зобов'язання позивача перед відповідачем за договором про надання міжбанківського кредиту № 190-1-ММ04 від 19.01.2015 настав 26.01.2015, тобто після введення Фондом до ПАТ «Профін Банк» тимчасової адміністрації - 20.01.2015, тому позивач не мав правових підстав для повернення грошових коштів відповідачу за зазначеним договором.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.06.2015 проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 15.06.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України) судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, суд,-

ВСТАНОВИВ:

19.01.2015 між позивачем (кредитор) та відповідачем (позичальник) укладено договір міжбанківського кредиту №DPSW/190115/01, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику міжбанківський кредит в розмірі 100000,00 доларів США 00 центів під 1% річних на строк з 19.01.2015 по 26.01.2015. база рахунку процентів приймається 360 днів, фактична кількість днів становить 7 днів. Загальна сума відсотків по кредиту складає 19,44 доларів США 44 цента

Кредитор зобов'язується надати позичальнику МБК, виконавши переказ вказаної в п. 1.1 суми за платіжними інструкціями позичальника (п. 2.1 договору).

Позичальник зобов'язується повернути кредиту суму МБК та сплатити нараховані проценти, виконавши переказ за платіжними інструкціями кредитора (п. 2.2 договору).

Повернення МБК після 16:00 за Київським часом 26.01.2015 згідно з платіжними інструкціями, встановленими в п.п. 21, 2.2 є порушенням цього договору. У цьому випадку процентна ставка за останній день користування МБК буде розраховуватися виходячи з подвійної ставки, вказаної в п. 1.1 договору).

Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором та надав відповідачу міжбанківський кредит в розмірі 100000,00 доларів США, що підтверджується розпорядженням відділу платежу № 4 від 19.01.2015.

У зв'язку з тим, що відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в розмірі 100019,00 доларів США, в томі числі 100000,00 доларів США заборгованості за кредитом, 19,44 доларів США заборгованості за відсотками, 164602,66 грн. пені за несвоєчасне повернення міжбанківського кредиту, 32,00 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 10963,51 грн. 3% річних від простроченого розміру міжбанківського кредиту, 2,13 грн. 3% річних від простроченої суми відсотків.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання, вказаними діями порушує права та інтереси банку, що потребує застосування судового захисту, зокрема шляхом стягнення заборгованості за договором.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що між сторонами зараховано зустрічні однорідні вимоги, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем на даний час відсутня.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору №DPSW/190115/01, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є кредитним договором.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач на виконання умов кредитного договору надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується наданим у справу позивачем розпорядженням відділу платежів ПАТ «Профін Банк» № 4 від 19.01.2012 та платіжним документом SWIFT від 19.01.2015 про перерахування кредитних коштів. Заперечень проти неотримання кредитних коштів відповідач суду не надав.

Виконання позивачем умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів також підтверджується випискою по рахунку обліку заборгованості по кредиту.

Доказів повернення кредиту в сумі 100000,00 доларів США 00 центів та сплати відсотків по кредиту у розмірі 19,44 доларів США 44 цента відповідач суду не надав, строк виконання даного зобов'язання сплив 26.01.2015 р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує, що 19.01.2015 між відповідачем та позивачем було укладено договір про надання міжбанківського кредиту № 1903-ММ04, відповідно до умов якого відповідач, як кредитор, надав позивачу, як позичальнику, кредит в розмірі 1700000,00 грн. на строк з 19.01.2015 по 26.01.2015 з нарахуванням 18% процентів річних на цілі, передбачені статутом позивача. Перерахування коштів позивачу відповідачем в розмірі 1700000,00 грн. відповідно до договору № 1903-ММ04 підтверджується належним чином завіреною копією меморіального ордеру № 33075 від 19.01.2015. Позивач не повернув суму кредитних коштів за договором № 1903-ММ04 у строк встановлений в договорі № 1903-ММ04. Відповідач 27.01.2015 звернуся до позивача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог № 156/613-б/б01, якою провів залік зустрічних однорідних вимог заборгованості за договорами: №DPSW/190115/01 від 12.01.2015 (кредиторська заборгованість станом на 26.01.2015 100019,00 доларів США, в томі числі 100000,00 доларів США суми кредиту та 19,44 доларів США суми заборгованості за відсотками, що еквівалентно станом на 27.01.2015 за офіційним курсом НБУ (1 долар - 15,899591 грн.) 1590268,19 грн.); № 1903-ММ04 від 19.01.2015 (кредиторська заборгованість станом на 26.01.2,49 грн.)

Враховуючи викладене, відповідач зазначає про відсутність заборгованості перед позивачем у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Суд не погоджується із доводами відповідача про відсутність зобов'язання відповідача за кредитним договором №DPSW/190115/01, у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог за договором № 1903-ММ04 з огляду на таке.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Приписами ст. 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від № 35/БТ від 19.01.2015 ПАТ «Профін Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі постанови № 35/БТ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення № 11 від 19.01.2015, згідно з яким у ПАТ «Профін Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20.01.2015 по 19.04.2015.

Судом встановлено, що строк виконання зобов'язання позивача перед відповідачем за договором про надання міжбанківського кредиту № 190-1-ММ04 від 19.01.2015 настав 26.01.2015; відповідач звернувся до позивача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог 27.01.2015, тобто після введення Фондом до ПАТ «Профін Банк» тимчасової адміністрації - 20.01.2015.

Спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб є Закон від 23.02.2012 р. № 4452 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Із зазначеного випливає, що в межах процедури тимчасової адміністрації та ліквідації банку застосування норм Цивільного кодексу України щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами можливе лише з врахуванням спеціальних норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

А тому, зарахування вимог в процесі процедури тимчасової адміністрації та ліквідації банківської установи буде порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, щодо черговості задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, відповідно до якої вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги, що без дотримання такого порядку є порушенням законних прав та інтересів вкладників та інших кредиторів банку.

Таким чином, відповідачем належними та допустимими доказами факту існування заборгованості не спростовано, доказів погашення суми заборгованості з повернення кредиту (у розмірі 100000,00 доларів США), заборгованості зі сплати процентів (у розмірі 19,44 доларів США) не надано.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 100000,00 доларів США, заборгованості зі сплати процентів у розмірі 19,44 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 164602,66 грн. пені за несвоєчасне повернення міжбанківського кредиту та 32,00 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Судом встановлено, що позичальник у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положеннями ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидами якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 3.2 Договору міжбанківського кредиту передбачено, що несвоєчасне зарахування або повернення міжбанківського кредиту та/або суми процентів, згідно з платіжними інструкціями, встановленими п.п. 2.1, 2.2 договору, є порушенням цього договору. У цьому випадку на несвоєчасно зараховану суму нараховується пеня, розмір якої становить подвійну облікову ставку рефінансування НБУ від суми міжбанківського кредиту за кожен день прострочки.

Положеннями Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При здійсненні розрахунку заявленої до стягнення суми пені позивачем враховано обмеження, встановлені Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої за прострочення сплати кредиту за період з 27.01.2015 по 16.04.2015, оскільки відповідач повинен був повернути міжбанківський кредит у строк до 26.01.2015, а тому датою початку нарахування пені є 27.01.2015.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 163391,22 грн. за несвоєчасне повернення міжбанківського кредиту та 31,76 гривень пені за несвоєчасну сплату відсотків.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів за договором міжбанківського кредиту, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 10963,51 грн. 3% річних від простроченого розміру міжбанківського кредиту, 2,13 грн. 3% річних від простроченої суми відсотків за період з 26.01.2015 по 16.04.2015.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої за прострочення сплати кредиту за період з 27.01.2015 по 16.04.2015, з підстав, встановлених вище.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 10833,71 грн. 3% річних від простроченого розміру міжбанківського кредиту, 2,10 грн. 3% річних від простроченої суми відсотків.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, судові витрати у відповідному розмірі підлягають стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Аграрний комерційний банк" (03150, м. Київ, вул. Димитрова, 9а; ідентифікаційний код 21570492) на користь Публічного Публічного акціонерного товариства „Банк професійного фінансування" (01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, 69; ідентифікаційний код 09806437) 100000 (сто тисяч) доларів США 00 центів заборгованості по кредиту, 19 (дев'ятнадцять) грн. 44 центів заборгованості по процентах, 163391 (сто шістдесят три тисячі триста дев'яносто одну) грн. 22 коп. пені за несвоєчасне повернення міжбанківського кредиту, 31 (тридцять одну) грн. 76 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 10833 (десять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 71 коп. 3% річних від простроченого розміру міжбанківського кредиту, 2 (дві) грн. 10 коп. 3% річних від простроченої суми відсотків.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Аграрний комерційний банк" (03150, м. Київ, вул. Димитрова, 9а; ідентифікаційний код 21570492) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 70040 (сімдесят тисяч сорок) грн. 07 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 19.06.2015

Суддя О.А.Грєхова