ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа № 922/991/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Черленяк М.І.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Федоренко В.П., за довіреністю №3 від 31.12.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 3053 Х/1-6) на рішення господарського суду Харківської області від 27 квітня 2015 року у справі № 922/991/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудсервіс ДВ", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський м'ясокомбінат", м. Вовчанськ

про стягнення 205516,61 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ТОВ "Фудсервіс ДВ", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ТОВ "Вовчанський м'ясокомбінат" на свою користь заборгованість у розмірі 205516,61 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.04.2015р. у справі №922/991/15 (суддя Сальникова Г.І.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 27.04.2015р. по справі № 922/991/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції не були враховані документи, які підтверджують суму позову, зокрема, акт звірки взаємних розрахунків, який є одним з доказів наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 259628,65 грн. станом на 14.09.2012 року. Даний акт звірки, як зауважив позивач, сам по собі дійсно не може бути доказом утворення заборгованості за договором купівлі-продажу №68 від 05.02.2009р., а є доказом утворення всієї заборгованості, яка мала місце, станом на 05.01.2010 р. так і в подальшому, станом на 14.09.2012 р. А отже, на думку позивача, відповідач, підписавши акт звірки взаєморозрахунків та здійснивши часткову оплату свого боргу перед позивачем вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед ТОВ «Фудсервіс ДВ» на суму 259 628,65 грн.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що подана позивачем апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи всі обставини справи, вірно застосовані як норми матеріального так і норми процесуального права, в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи в їх сукупності (вх. 9161 від 10.06.2015 р.).

На думку відповідача, позивач, в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не надав доказів наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у сумі 205 516,61 грн., а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 10.06.2015р., у зв'язку з відпусткою судді Пелипенко Н.М., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О., суддя Черленяк М.І.

У призначене судове засідання позивач свого представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення №129, яке міститься в матеріалах справи. Надіслав електронною поштою заяву про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю бути присутнім у даному судовому засіданні його представника та необхідністю надання суду апеляційної інстанції додаткових доказів (вх. 9121 від 10.06.2015р.).

Колегія суддів відхиляє дане клопотання виходячи з того, що позивач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Щодо надання додаткових доказів до справи, то колегія суддів зазначає, що позивачу було надано достатньо часу для підготовки до судового засідання в суді апеляційної інстанції, оскільки ухвалу Харківського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження, позивач отримав 29.05.2015 р.

До того ж, позивач є апелянтом у даній справі, і його дії спрямовані на затягування судового процесу.

Крім цього, за приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду справи, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, апеляційний суд не оцінює вказані обставини як підставу для відкладення розгляду справи.

Таким чином, зважаючи на належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, враховуючи встановлений процесуальним законом строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу у відповідності до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зобов'язанням, відповідно до пунктів 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Пункт 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить стаття 526 Цивільного кодексу України.

Як убачається із матеріалів справи, 05.02.2009 р. між ТОВ "Фудсервіс ДВ" та ТОВ "Вовчанський м'ясокомбінат" укладений договір купівлі-продажу №68, відповідно до умов якого, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу, а ТОВ «Вовчанський м'ясокомбінат» зобов'язався прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього Договору (т. 1 а.с. 216-217).

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що кількість, асортимент і ціна товару вказується в накладних (специфікаціях), що є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 3.1 Договору, позивач повинен поставити товар не пізніше 10 календарних днів після отримання заявки відповідача.

Порядок оплати товару врегульований розділом 4 цього Договору.

Крім того, 05.11.2012р. між ТОВ "Фудсервіс ДВ" (постачальник) та ТОВ "Вовчанський м'ясокомбінат" (покупець) укладено договір поставки товару №5-11/12 (т. 1 а.с. 12-15).

В пункті 1.1 договору поставки сторони передбачили, що постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору. Конкретний перелік товарів (асортимент), його кількість та вартість (ціна) вказується в додатках (специфікаціях) до даного договору та/або накладних, які є невід'ємними частинами цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору поставки, ціна товару обумовлюється у додатках до даного договору та/або вказується в специфікації і/чи накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Ціна, яка вказана у накладних зазначена з урахуванням ПДВ. Ціна за одиницю товару включає в себе всі витрати по упаковці і маркуванню товару (в тому числі піддони). Загальна вартість даного договору складає суму всіх накладних. Ціна товару вважається погодженою з моменту підписання сторонами додатку, специфікації чи видаткову накладну.

Згідно п.2.8 договору поставки, обов'язковою умовою для оплати поставленого за договором товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України порядку відповідної видаткової накладної, податкової накладної та інших товаросупроводжувальних документів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що на виконання умов договору купівлі-продажу №68, він поставив товар відповідачу на суму 259628,65 грн., згідно накладних: РН-0000113 від 15.01.10, РН-0000155 від 19.01.10, РН-0000270 від 29.01.10, РН-0000302 від 02.02.10, РН-0000385 від 09.02.10, РН-0000438 від 16.02.10, РН-0000524 від 23.02.10, РН-0000695 від 09.03.10, РН-0000787 від 16.03.10, РН-0001 157 від 13.04.10, РН-0001282 від 23.04.10, РН-0001332 від 27.04.10, РН-0001564 від 14.05.10, РН-0001662 від 21.05.10, РН-0001744 від 28.05.10, РН-0001785 від 01.06.10, РН-0001930 від 11.06.10, РН-0002039 від 18.06.10, РН-0002040 від 18.06.10, РН-0002078 від 22.06.10, РН-0002154 від 29.06.10, РН-0002407 від 16.07.10, РН-0002440 від 20.07.10, РН-0002530 від 27.07.10, РН-0002597 від 30.07.10, РН-0002674 від 05.08.10, РН-0002769 від 12.08.10, РН-0002874 від 19.08.10, РН-0002936 від 260810, РН-0003061 від 03.09.10, РН-0003138 від 09.09.10, РН-0003186 від 14.09.10, РН-0003315 від 23.09.10, РН-0003344 від 27.09.10, РН-0003511 від 11.10.10,РН-0003623 від 21.10.10,РН-0003815 від 08.11.10, РН-0003905 від 16.11.10,РН-0003964 від 19.11.10, РН-0003994 від 23.11.10, РН-0004025 від 25.11.10, РН-0004098 від 03.12.10, РН-0004120 від 7.12.10, РН-0004121 від 7.12.10, РН-0000278 від 08.02.11, РН-0000602 від 12.03.11, РН-0000704 від 23.03.11, РН-0001064 від 22.04.11, РН-0001397 від 20.05.11, РН-0001419 від 24.05.11, РН-0001943 від 05.07.11, РН-0002055 від 15.07.11, РН-0002151 від 25.07.11.

На виконання умов договору поставки №5-11/12, як зазначає позивач, ТОВ «Фудсервіс ДВ» поставив ТОВ «Вовчанський м'ясокомбінат» товар на суму 86309,07 грн., згідно накладних: РН-0003410 від 08.11.12, РН-0003432 від 12..11.12, РН-0003829 від 21.12.12, РН-0003830 від 21.12.12, РН-0000042 від 09.01.13, РН-0000399 від 15.02.13, РН-0000500 від 27.02.13., РН-0000658 від 14.03.13, РН-0000718 від 21.03.13, РН-0000898 від 10.04.13, РН-0000998 від 19.04.13, РН-0001048 від 24.04.13, РН-0001162 від 07.05.13., РН-0001256 від 20.05.13, РН-0001888 від 23.08.13, РН-0002274 від 14.10.13, РН-0002364 від 25.10.13, РН-0002422 від 31.10.13, РН-0000520 від 19.03.13, РН-0001555 від 24.07.14, РН-0001556 від 24.07.14, РН-0002159 від 24.10.14.

Як зазначає позивач, відповідач, взяті на себе зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати за отриманий товар не виконав, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, станом на 14.09.2012 р. (т. 1 а.с. 51-55), який підписаний сторонами, заборгованість відповідача перед позивачем складає 205516,61 грн., що стало підставою звернення позивача до господарського суду із зазначеним позовом.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в позові, зазначив про відсутність можливості встановлення фактичних обставин справи через недоведеність позивачем в розумінні статей 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом доказування в справах, що випливають з договорів поставки є, зокрема, невиконання або неналежне виконання договірного зобов'язання.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог, позивачем наданий акт звірки взаєморозрахунків, який підтверджує заборгованість відповідача перед позивачем, яка склалась, станом на 14.09.2012 р.

Згідно статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В статті 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках.

Такими первинними документами є, зокрема, платіжні вимоги, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції, тощо.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, акт звірки взаєморозрахунків не є первинним бухгалтерським документом, в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки є документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах та не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін.

Таким чином, акт звірки розрахунків не може бути належним доказом проведення господарських операцій та не може бути доказом наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

А тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони обґрунтовують свої вимоги поданими суду доказами (стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів погоджується з доводами місцевого господарського суду, що позивачем не виконані покладені на нього обов'язки доказування своїх позовних вимог в розумінні статей 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, що позбавило суд можливості встановити фактичні обставини справи з поданих позивачем доказів.

Крім того, колегія суддів враховує, що до обов'язкових реквізитів первинних документів належать, зокрема, назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. За відсутності хоча б одного з перелічених вище реквізитів, документ або не є первинним, або оформлений неналежно.

Надані позивачем до позовної заяви накладні не містять підпису та печатки іншої сторони - ТОВ «Вовчанський м'ясокомбінат» (т. 16-29 , 37-38, 47,-48 ).

Інших доказів наявності боргу відповідача в сумі 205516,61 грн. позивачем не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності заявлених позивачем позовних вимог, оскільки не надано належних доказів, на підтвердження суми боргу.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що відповідачем були надані суду видаткові накладні за договором поставки №5-11/12 від 08.11.2012 року по 24.10.2014 року, які були оплачені відповідачем, про що надав суду першої інстанції копії відповідних платіжних доручень. За накладними по договору купівлі-продажу №68 товару за період з 15.01.2010 р. по 25.07.2011 рік, у відповідача також відсутня заборгованість, що підтверджується наданими ТОВ «Вовчанський м'ясокомбінат» копіями банківських виписок.

Крім того, ухвалами Господарського суду Харківської області зобов'язано позивача надати суду всі первинні бухгалтерські документи щодо поставки з адресу відповідача товару, починаючи з 2006 року по 2010 роки та докази часткової оплати такого товару.

Станом на день винесення судового рішення позивач не надав витребувані докази.

Як зазначив позивач в апеляційній скарзі, такі додаткові докази будуть надані апеляційному суду в подальшому, що також не було виконано.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України в постанові № 7 від 17 травня 2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття (п. 9 Постанови).

Несвоєчасне, з вини позивача, подання витребуваних доказів у цій справі при належному створенні судом першої інстанції необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, не є підставою у відповідності до статті 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведені належними та допустимими доказами позовні вимоги, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно відмовив у їх задоволенні.

Відповідно до приписів статей 4-7, 43 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються судом за результатом обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, суд визнає доводи позивача в апеляційній скарзі позбавленими фактичного та правового обґрунтування, у зв'язку з ненаданням всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України доказів в підтвердження обставин, на існуванні яких наполягає позивач.

Судова колегія вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27 квітня 2015 року у справі № 922/991/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 16.06.2015р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Черленяк М.І.