РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015Справа №910/2282/15-г
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат»

до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про стягнення 1 125 499,98 дол. США, що за курсом НБУ 18 279 750,52 грн.

Представники сторін:

від позивача: Случ О.В. - представник за довіреністю № б/н від 29.01.2015 року;

Свідло Є.В. - представник за довіреністю № б/н від 29.01.2015 року;

від відповідача: Козирь Т.О. - представник за довіреністю № 1-132000/9912 від 05.06.2014 року

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення 1 125 499,98 дол. США, що за курсом НБУ становить 18 279 750,52 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.10.2014 року між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та товариством з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» укладено договір банківського вкладу «Класичний» № 301.

Відповідно до п. 1.1. договору клієнт надає банку суму грошових коштів, надалі «Вклад», у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.

Відповідно до п. 1.3. договору цей догові діє до 11 грудня 2014 року. Внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії цього договору.

Відповідно п. 3.1. договору при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, вказаний у розділі 7 цього договору. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок клієнта, що вказаний у листі клієнта про повернення коштів.

Позивач вніс на рахунок кошти в сумі 1 500 000,00 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням та випискою по особовому рахунку позивача.

Листом від 19.12.2014 року позивач звертався з вимогою повернути кошти. Станом на день подання позовної заяві відповідачем повернуто тільки 400 000,00 дол. США. Таким чином, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо повернення коштів у розмірі 1 100 000,00 дол. США.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України позивач нарахував відповідачеві проценти за договором банківського вкладу з розрахунку 12 % річних у сумі 20 399,00 дол. США та 3 % річних у сумі 5 099,00 дол. США.

У зв'язку з вищезазначеним, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 1 100 000,00 дол. США, проценти за договором банківського вкладу з розрахунку 12 % річних у сумі 20 399,00 дол. США та 3 % річних у сумі 5 099,00 дол. США

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.02.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.02.2015 року.

17.02.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду від 05.02.2015 року, відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 17.02.2015 року з'явились представники сторін.

У судовому засіданні 17.02.2015 року оголошена перерва до 17.03.2015 року.

17.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, для вирішення спору мирним шляхом.

У судове засідання 17.03.2015 року з'явились представники сторін. Представник відповідач підтримав клопотання про перенесення розгляду справи. Представники позивача подали клопотання про продовження строку розгляду справи.

Суд задовольнив клопотання позивачів про продовження строку розгляду справи.

У судовому засіданні 17.03.2015 року оголошена перерва до 14.04.2015 року.

14.04.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, для вирішення спору мирним шляхом.

У судовому засіданні 14.04.2015 року оголошена перерва до 19.05.2015 року.

19.05.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 19.05.2015 року оголошена перерва до 26.05.2015 року.

26.05.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої зменшив позовні вимоги основної суми заборгованості до 900 000,00 дол. США. Однак збільшив заборгованість за несплаченими відсотками до 57 666,65 дол. США та 3% річних до 14 416,65 дол. США.

У судовому засіданні 26.05.2015 року оголошена перерва до 02.06.2015 року.

В судове засідання 02.06.2015 року з'явились представники сторін.

Представники позивача підтримали заяву про забезпечення позову, подану з позовною заявою.

Суд відмовив у задоволенні клопотання про забезпечення позову у зв'язку з його необґрунтованістю.

Представники позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача поти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

07.10.2014 року між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та товариством з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» укладено договір банківського вкладу «Класичний» № 301.

Відповідно до ч 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До договору укладений додаток № 301-1 від 07.10.2014 року

Згідно з п. 1. додатку до договору розмір вкладного траншу 1 500 000,00 дол. США.

Відповідно до п. 2 додатку до договору сума грошових коштів, сказаних в п. 1 цього додатку, надана клієнтом на строк о 11.12.2014 року.

Відповідно до п. 1.1. договору клієнт надає банку суму грошових коштів, надалі «Вклад», у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.

Відповідно до п. 1.1. договору клієнт надає банку суму грошових коштів, надалі «Вклад», у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.

Відповідно до п. 1.3. договору цей договір діє до 11 грудня 2014 року. Внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії цього договору.

Позивач вніс на рахунок кошти в сумі 1 500 000,00 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням та випискою по особовому рахунку позивача.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно п. 3.1. договору при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, вказаний у розділі 7 цього договору. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок клієнта, що вказаний у листі клієнта про повернення коштів.

Ч. 3 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Листом від 19.12.2014 року у зв'язку з неповерненням коштів позивач звертався з вимогою повернути кошти.

Станом на день подання позовної заяві відповідачем повернуто тільки 400 000,00 дол. США. В процесі розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої відповідачем повернено 04.03.2015 року 100 000,00 дол. США та 14.04.2015 року ще 100 000,00 дол. США, що підтверджується наданими копіями виписок по рахунку відповідача. Таким чином, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо повернення коштів у розмірі 900 000,00 дол. США.

Згідно з п. 3. додатку до договору на суму грошових коштів. Вказаних у п. 1 цього додатку, банком нараховуються проценти виходячи із процентної ставки у розмірі 12% річних. П. 4 цього ж додатку передбачено, що виплата клієнту нарахованих процентів здійснюються банком щомісячно, в останній робочий день кожного місяця. Нараховані банком проценти не збільшують суму вкладу.

Відповідно до п. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України позивач нарахував відповідачеві проценти за договором банківського вкладу з розрахунку 12 % річних у сумі 57 666,65 дол. США з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог. Суд погоджується з розрахунком процентів за розрахунком позивача.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що відповідачем порушено умови укладеного з позивачем банківського вкладу «Класичний» № 301 від 07.10.2014 року факт наявності основної заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 900 000,00 дол. США. та заборгованості за процентами 57 666,65 дол. США належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу та нарахованих процентів визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

За невиконання умов договору позивач нарахував відповідачеві 3 % річних у сумі 14 416,65 дол. США з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача трьох проценти річних у сумі 14 416,65 дол. США за розрахунком позивача.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з абз. 5 пп. 4. 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року, зменшення розміру позовних вимог згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" є підставою для повернення відповідної суми судового збору; що ж до інших судових витрат, то в такому разі вони у відповідній частині покладаються на позивача. Якщо ж таке зменшення пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині з урахуванням припису частини другої статті 49 ГПК може бути покладений на відповідача.

Судом враховано, що часткова оплата в сумі 200 000,00 доларів США відповідачем була здійснена в процесі розгляду справи, таким чином витрати по оплату судового збору підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст. 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, будинок 60; ідентифікаційний код: 09807856) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» (39000, Полтавська обл., Глобинський район, м. Глобине, вул. Карла Маркса, 228; ідентифікаційний код: 25167451) основний борг у сумі 900 000 (дев'ятсот тисяч) доларів США 00 центів. Проценти за договором банківського вкладу у сумі 57 666 (п'ятдесят сім тисяч шістсот шістдесят шість) доларів США 65 центів, три проценти річних у сумі 14 416 (чотирнадцять тисяч чотириста шістнадцять) 65 центів та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 15.06.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий