ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа № 917/2595/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Хачатрян В.С., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - Панченко О.О. за дорученням № 07 від 30.07.2013 року

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Верасень-сервіс" (вх.№ 2502П/1-32) на рішення господарського суду Полтавської області від 03 березня 2015 року у справі

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма "Урожай", с.Медянівка, Кобеляцького району, Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Верасень-сервіс", м. Смолевічі, Мінська область, Республіка Білорусь

про стягнення 19135,18 дол. США

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03 березня 2015 року ( суддя Тимошенко О.М.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Верасень - сервис" (вул. Торговая,14А, м. Смолевічі, Мінська область, Республіка Білорусь, 222201, ідентифікаційний код 28878493, ІПН 600039930) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма "Урожай" (с. Медянівка, Кобеляцький район, Полтавська область, Україна,39215, ідентифікаційний код 05287928) 3565,12 доларів США грн. пені, 15570,06 доларів США 3% річних, 5988,16 грн. судового збору.

Відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 03 березня 2015 року скасувати та відмовити позивачу в частині стягнення 3% річних. Вказує на те, що між сторонами 12.04.2013 року підписано Додаткову угоду до договору № 01/04/2013 від 01.04.2013 року в якій сторони внесли зміни до п. 4.5. договору і виклали його в наступній редакції: "п.4.5. банківська комісія за перерахування валютних коштів в банці покупця за рахунок - покупця, комісія іноземних банків - кореспондентів і банків - посередників за рахунок - продавця. Відповідно до ст. 241 Банківського Кодексу РБ, виконання платіжного доручення вважається належним навіть у випадку, якщо сума платіжного доручення акцептованого банком - одержувачем, в результаті зняття ним винагороди (плати) за надані послуги виявиться менше суми платіжного доручення платника. На підставі наведеного відповідач вважає, що його заборгованість перед позивачем за Договором № 01/04/2013 від 01.04.2013 року погашена в повному обсязі і нарахування 3% річних є неможливим (а.с.146,147).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що скарга не підлягає задоволенню з тих підстав, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. На цій підставі просить рішення господарського суду Полтавської області від 03 березня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. Вказує на те, що у відповідності до норм чинного законодавства Додаткову угоду до договору № 01/04/2013 від 01.04.2013 року сторони не підписували. Також зазначає, що під час прийняття рішення господарського суду Полтавської області від 06.08.2013 року у справі №917/1460/13 вказана Додаткова угода від 12.04.2013 року, на яку посилається відповідач, в рамках вказаної справи сторонами суду не надавалась та судом не досліджувалася (а.с.163-165).

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є зворотнє повідомлення про вручення ухвали суду (а.с.161).

12.06.2015 року відповідач надіслав факсом клопотання, в якому зазначає, що складу суду довіряє, відводів не має, просить у зв'язку із скрутним матеріальним становищем розглянути справу без участі його представника та направити на його адресу постанову по справі (а.с.168).

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати апеляційну скаргу у справі відповідно до ст.75 ГПК України без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Полтавської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.04.2013 року між Приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірмою "Урожай" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Верасень - сервис" (покупець) укладено Договір № 01/04/2013 (арк. с. 29-30).

Відповідно до п.1.1. Договору, продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти і оплатити гібридні насіння кукурудзи першого покоління, другої і третьої фракції виробництва Україна "Кремень 200 СВ", в подальшому іменується товар, в кількості і по ціні згідно додатків, які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.2. договору датою поставки отару вважається дата відмітки станції отримувача Республіки Білорусь на залізничній накладній в місці доставки.

Згідно з п.п. п. 4.1., п. 4.3. Договору валютою договору являється долар США. Валютою платежу являється долар США. Загальна варітість товару приблизно складає 250 000 доларів США.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що ціна однієї тонни гібридного насіння кукурудзи першого покоління встановлюється в розмірі 1250 доларів США. На умовах DAF (Інкотермс 2000) границі України, станція переходу "Горностаївка експорт" включаючи вартість тари, упаковки, маркування і завантаження товару, транспортні, митні і інші витрати (документації).

11.04.2013 року між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору № 01/04/2013 від 01.04.2013 року, в якій сторони внесли зміни до п. 3.1. договору та виклали його в наступній редакції: продавець зобов'язується передати покупцю обумовлену кількість товару на умовах DAF (Інкотермс 2000) Україна, станція переходу "Горностаївка експорт". Вагони з насінням кукурудзи прибувають на станцію "Могілев 2" (код станції 156609) - Білоруської з.д. отримувач ТОВ "Верасень - сервис" (код отримувача -5480). Юридична і поштова адреса: Республіка Білорусь, 222201. Мінська область, м. Смолевічі, вул. Торгова, 14А.

З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2013 року між сторонами укладено Додаткову угоду до договору № 01/04/2013 від 01.04.2013 року, в якій сторони внесли зміни до п.4.4. та п. 7.1. договору № 01/04/2013 від 01.04.2013 року та виклали в наступній редакції: п. 4.4. Договору - покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його після видачі висновку ГУ "Мінська обласна державна інспекція з насіннєзнавства, карантину і захисту рослин" і державною акредитованою лабораторією по визначенню гібридності та сходів насіння. В свою чергу оплата за поставлене насіння повинна бути проведена не пізніше 80 календарних днів від дати митного оформлення товару в країні продавця. Дата митного оформлення підтверджується залізничною накладною або міжнародною товарно-транспортною накладною і декларацією форми МД-2". П. 7.1. - всі спори і розбіжності, які можуть виникнути між сторонами по даному договору вирішуються, якщо це можливо шляхом переговорів. У випадку якщо розбіжності не можуть бути вирішені шляхом переговорів, вони підлягають вирішенню в господарському суді Полтавської області (Україна, Полтава), застосовуване право - матеріальне право України" (а. с. 31).

. З матеріалів справи також вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ТОВ "Верасень - сервис" на користь Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма "Урожай" 168 325,00 доларів США заборгованості за договором №01/04/2013 року від 01.04.2013 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.08.2013 року у справі № 917/1460/13 позов задоволено. Під час розгляду вказаної справи судом встановлено факти наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Верасень - сервис" перед Приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірма "Урожай" заборгованості за Договором №01/04/2013 року від 01.04.2013 року та Додатковими угодами до нього від 11.04.2013 року та від 02.07.2013 року в сумі 168 325,00 доларів США (арк. с. 37-40).

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторонами.

З позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог по даній справ позивача вказує на те, що після прийняття рішення господарським судом Полтавської області у справі № 917/1460/13 сума боргу за Договором №01/04/2013 року від 01.04.2013 року була відповідачем частково погашена в розмірі 168 086,50 доларів США, а саме: 23.01.2014 року в сумі 49 949,50 доларів США; 21.03.2014 року в сумі 49 949,50 доларів США; 16.04.2014 року в сумі 14 956,50 доларів США; 15.05.2014 року в сумі 19 956,50 доларів США; 17.06.2014 року в сумі 33 274,50 доларів США, що підтверджується довідкою обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" вих. №35-6-5-00/3256 від 31.10.2014 року (арк. с. 44).

У зв'язку з тим, що під час стягнення основної заборгованості за Договором №01/04/2013 року від 01.04.2013 року з відповідача позивачем не заявлялися до стягнення пеня та 3% річних від простроченої суми і сума основного боргу повністю не погашена відповідачем, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 565,12 доларів США та 3% річних в розмірі 15 570,06 доларів США.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

У ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Положеннями ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.3 Договору покупець за порушення термінів оплати по даному договору, сплачує пеню у розмірі 0,05 % від неоплаченої суми за кожний день прострочки.

З заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню у розмірі 3565,12 доларів США за період з 16.07.2013 року по 16.01.2014 року (а.с. 53).

Перевіривши заявлену суму пені, колегія суддів дійшла висновку про те, що її розрахунок здійснений позивачем відповідно до умов Договору та чинного законодавства та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" за період з 16.07.2013 року по 16.01.2014 року у розмірі 3565,12 доларів США, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частиін обгрунтовано задоволені господарським судом першої інстанції.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 15570,06 доларів США, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивач просить стягнути 3 % річних у розмірі 15 570,06 доларів США за періоди: з 16.07.2013 року по 22.01.2014 року (на суму боргу 168 325,00 доларів США); з 23.01.2014 року по 20.03.2014 року (на суму боргу 118 375,50 доларів США); з 21.03.2014 року по 15.04.2014 року (на суму боргу 68 426,00 доларів США); з 16.04.2014 року по 14.05.2014 року (на суму боргу 53 469,50 доларів США); з 15.05.2014 року по 16.06.2014 року (на суму боргу 33 513,00 доларів США); з 17.06.2014 року по 11.12.2014 року (на суму боргу 238,50 доларів США) (а.с.7).

Перевіривши розрахунок позивача та враховуючи неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати товару та приймаючи до уваги, що право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних передбачене чинним законодавством України, колегія суддів вважає, що господарським судом також обґрунтовано задоволено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 15570,06 доларів США.

Доводи апелянта про те, що нарахування 3% річних є неможливим, оскільки сторонами 12.04.2013 року підписано Додаткову угоду до договору № 01/04/2013 від 01.04.2013 року в якій сторони внесли зміни до п. 4.5. договору і виклали його в наступній редакції: "п.4.5. банківська комісія за перерахування валютних коштів в банці покупця за рахунок - покупця, комісія іноземних банків - кореспондентів і банків - посередників за рахунок - продавця, колегія суддів сприймає критично з наступних підстав.

Предметом спору даній справі є стягнення пені та річних, нарахованих на суму боргу, що встановлена судовим рішенням у справі № 917/1460/13. При цьому, з рішення господарського суду Полтавської області від 06.08.2013 року у справі №917/1460/13 вбачається, що Додаткова угода від 12.04.2013 року, на яку посилається відповідач, в рамках вказаної справи сторонами суду не надавалась та судом не досліджувалася.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вказані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, колегія суддів вважає, що встановлені рішенням господарського суду у справі №1 917/1460/13 факти не можуть ставитися судом під сумнів та є такими, які не потребують додаткового доведення.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права. Викладені у апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом Полтавської області рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення господарського суду Полтавської області від 03 березня 2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03 березня 2015 року у справі № 917/2595/14 залишити без змін.

Зобов'язати позивача на протязі трьох днів з моменту отримання повного тексту постанови виготовити та надати суду нотаріально посвідчений переклад даної постанови на російську мову для направлення відповідачу у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 17.06.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Хачатрян В.С.

Суддя Черленяк М.І.