РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа № 902/1599/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуюча суддя Сініцина Л.М.

судді Гудак А.В.

Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги відповідача - Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" від 16.04.2015 р. та позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 23.04.2015 р. на рішення господарського суду Вінницької області від 02.04.15 р. у справі № 902/1599/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"

про стягнення 138 347 804,93 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Конопліцький І.В. - головний юрисконсульт, довіреність в справі;

від відповідача: Рибаченко І.В. - начальник юридичного відділу, довіреність в справі; Клімішина О.М. - юрисконсульт, довіреність в справі.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 р. у справі № 902/1599/14 (головуючий суддя Маслій І.В., судді Банасько О.О., Яремчук Ю.О.), з урахуванням ухвали від 07.04.2015 р. про виправлення описки, позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 138 347 804,93 грн. заборгованості задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 1 665 169,40 грн. - пені; 676 293,61 грн. - 3 % річних, 520 239,54 грн. - індексу інфляції та 73 080,00 грн. витрат зі сплати судового збору; в позові у частині стягнення 107 417 955,00 грн. - основного боргу; 7 672 712,81 грн. - пені; 14 399 218,36 грн. - індексу інфляції та 3 534 906,94 грн. - 3 % річних відмовлено. При прийнятті рішення суд виходив з того, що грошові кошти на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків у розмірі 107 417 955,00 грн. сплачені відповідачем, ще до порушення провадження у справі, а борг у сумі 2 461 309,28 грн. сплачений після порушення провадження у справі, щодо якого вже припинено провадження ухвалою суду; зобов'язання з оплати природного газу вартістю 109 879 264,28 грн. на умовах спірного договору поставки сторонами припинено за домовленістю сторін, прострочення оплати на умовах договорів про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено, тому у позові про стягнення штрафних та фінансових санкцій за прострочення указаної суми відповідно до вимог статтей 604, 624, 625 ЦК України судом відмовлено; відповідачем було допущено прострочення виконання зобов'язання по оплаті на умовах договору поставки природного газу лише за січень 2013 року на суму 19 924 754,00 грн., що не включено до договорів про організацію взаєморозрахунків; розрахунки позивача сум 3 % річних та інфляційних втрат за зобов'язаннями січня 2013 року є арифметично не вірними, а тому позовні вимоги задоволенні судом частково.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулося з апеляційною скаргою від 16.04.2015 р., в якій просило рішення господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 р. у справі № 902/1599/14 змінити в частині стягнення пені в сумі 1 665 169,40 грн., 3 % річних в сумі 676 293,61 грн., інфляційних втрат в сумі 520 239,54 грн.; прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні фінансових та штрафних санкцій в повному обсязі посилаючись на те, що оскаржуване рішення в цій частині прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом не надано юридичної оцінки обставинам справи та повноти їх встановлення, що призвело до прийняття незаконного рішення. Судом проігноровано рекомендації постанови пленуму ВГСУ від 23.03.2012 р. № 6 "Про судове рішення", зокрема, рішення суду має поверхневий характер. 01.08.2014 р., 02.10.2014 р. та 09.12.2014 р. укладено договори № 325/30, № 544/30, № 1129/30 про організацію взаєморозрахунків на загальну суму 109 879 264,28 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, тобто, замінено первісне зобов'язання про оплату природного газу на умовах договору поставки природного газу новими зобов'язаннями про оплату відповідачем на користь позивача обсягів газу вартістю 109 879 264,28 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету; первісне зобов'язання в цій частині припинено. Посилання позивача на відсутність у нього волевиявлення на заміну первісного зобов'язання новим є безпідставним. Строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету. Відповідачем було допущене прострочення виконання зобов'язання по оплаті тільки за поставлений газ за січень 2013 року на суму 19 924 754,00 грн., яке не включене до договорів про організацію взаєморозрахунків. Приймаючи рішення, та беручи до уваги в якості доказів акти приймання-передачі природного газу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що акти за період з січня 2013 року по липень 2013 року були складені лише 26.09.2013 р. Відповідно до пункту 3.4. укладеного договору акти с підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Таким чином, сторони договору дійшли згоди, що підставою для остаточних розрахунків є акти приймання-передачі природного газу. Враховуючи, що договором визначено, що акт приймання - передачі є підставою для остаточних розрахунків, то відповідно, прострочення виконання зобов'язання виникає після складення такого акту. Нарахування будь-яких санкцій до 26.09.2013 р. є безпідставним та незаконним. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відзиві на апеляційну скаргу відповідача просить прийняти до відома даний відзив та скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 р. у справі № 902/1599/14 в частині відмови позивачу у стягненні 25 478 572,40 грн., з яких 7 672 712,81 грн. - пені, 14 296 413,50 грн. - інфляційних втрат та 3 509 446,12 грн. - 3 % річних; прийняти в цій частині нове рішення про стягнення; в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на те, що суд приймаючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 1 665 169,40 грн., 3 % річних в сумі 676 293,61 грн., інфляційних втрат в сумі 520 239,54 грн. дійшов правильного висновку, що відповідачем було допущене прострочення виконання зобов'язання по оплаті на умовах договору поставки природного газу за січень 2013 р. на суму 19 924 754,00 грн. Твердження відповідача про те, що оскільки акт приймання - передачі газу, спожитого відповідачем у січні 2013 року був підписаним сторонами лише 26.09.2013 р., то нарахування будь-яких санкцій до 26.09.2013 р. не можливе, є безпідставними та маються на меті ухилення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Посилання відповідача на те, що акти приймання-передачі природного газу за січень-липень 2013 року містять дату "26 вересня 2013 року" не свідчить про неправильність здійснених нарахувань та про перенесення строку остаточного розрахунку, оскільки, згідно пункту 3.4 договору, саме на відповідача покладено обов'язок щодо своєчасного складання та направлення продавцеві (позивач по справі) трьох примірників акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Фактичний обсяг спожитого газу відомий відповідачеві вже на кінець місяця поставки, і стає відомим позивачу лише з даних, що надіслані відповідачем у вигляді актів, а тому відправлення та підписання акту приймання-передачі природного газу із значним запізненням не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасно проведений розрахунок та від сплати в повному обсязі нарахованих пені, інфляційних втрат та 3 % річних. Наявність актів є обов'язковою лише для проведення остаточного розрахунку, який включає можливі розбіжності та коригування. Абсолютно безпідставними є і твердження відповідача про те, що ним дотримано строки виконання зобов'язання, а підписані між позивачем та відповідачем договори про організацію взаєморозрахунків нібито змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки. Договори про організацію взаєморозрахунків набирають чинності з моменту їх підписання сторонами і є дійсні лише у разі проведення відповідного фінансування. Місцевий суд неправильно послався на умови договорів про організацію взаєморозрахунків. Приймаючи рішення суд дійшов хибного висновку про відмову в позовів в частині стягнення штрафних та фінансових санкцій за прострочення зобов'язання з оплати природного газу вартістю 109 879 264,28 грн. на підставі статтей 604, 624, 625 ЦК України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з апеляційною скаргою від 23.04.2015 р., в якій просило скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 р. у справі № 902/1599/14 в частині відмови позивачу у стягненні 25 478 572,40 грн., з яких 7 672 712,81 грн. - пеня, 14 296 413,50 грн. - інфляційні втрати та 3 509 446,12 грн. - 3 % річних; прийняти в цій частині нове рішення про стягнення; в іншій частині рішення господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 р. у справі № 902/1599/14 залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, зокрема статті 631 ЦК України та процесуального права, зокрема статтей 4-2, 43, 83, 84 ГПК України. Позивачем не оскаржується рішення суду щодо припинення провадження та відмову у стягненні з відповідача 109 879 264,28 грн. основного боргу, у зв'язку з його сплатою відповідачем. Також позивачем не оскаржується перерахування судом сум інфляційних втрат та 3 % річних, які нараховані за зобов'язаннями січня 2013 року. Місцевий господарський суд витлумачив умови договорів про організацію взаєморозрахунків таким чином, що нібито уклавши договір про організацію взаємних розрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки. Таке тлумачення судом даних договорів стало підставою для відмови у стягненні пені, 3 % річних та інфляційних втрат по зобов'язанням відповідача за період з лютого по грудень 2013 року. Фінансування було здійснено відповідно 13.10, 27.10, 18.12.2014 р., тобто договори набрали чинності лише відповідно 13.10.2014 р. У той же час, період нарахування пені, 3 % річних та інфляційних, що були заявлені до стягнення - з 14 березня 2013 року по 16 вересня 2014 року. Зазначеній обставині не було надано оцінку судом, доводи позивача з цього приводу суд невмотивовано відхилив, не зазначивши про це в мотивувальній частині рішення всупереч статті 84 ГПК України. Договори не можуть розповсюджувати свою дію на відносини, що виникли між сторонами до дат набрання ними чинності, суд неправомірно застосував договори від 01.08.14 № 325/30, від 02.10.14 р. № 544/30 та від 09.12.14 р. №1129/30 до правовідносин, які існували раніше набрання чинності цими договорами, чим порушив статтю 631 ЦК України. Місцевий суд неправильно послався на умови договорів про організацію взаєморозрахунків, якими сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору (вищевказаних договорів). Щодо порушень судом норм процесуального права, то відхиляючи доводи позивача (скаржника), а також ігноруючи наявні докази, місцевий господарський суд не зазначив у рішенні правового обґрунтування і тих доведених фактичних обставин, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом, що призвело до прийняття незаконного рішення. Місцевий господарський суд припустився неправильного застосування приписів частини 1 статтей 4 - 7 ГПК України щодо прийняття судового рішення судом за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанцій, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції або прийняття нового рішення.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу позивача суду не надав.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Представник КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" - Рибаченко І.В. в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в ній, апеляційну скаргу позивача заперечила повністю; вважає рішення господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 р. неправомірним в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки заборгованість погашалась за рахунок коштів, що надходили з різниці в тарифах; просила апеляційну скаргу відповідача задоволити, скасувати рішення в частині стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Представник КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" - Клімішина О.М. в судовому засіданні підтримала представника Рибаченко І.В.

Представник ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в ній, апеляційну скаргу відповідача заперечив повністю; вважає хибною думку суду першої інстанції про те, що уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків; вважає, що основний договір є чинним, свої зобов'язання відповідач повинен виконувати; просив апеляційну скаргу позивача задоволити, скасувати рішення в частині відмови позивачу у стягненні пені, 3 % річних та інфляційних втрат, прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, у стягненні яких було відмовлено; в іншій частині рішення господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 р. залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін; розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу; перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

28.12.2012 р. Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (покупець) укладено договір № 13/2630-ТЕ-1 купівлі-продажу природного газу, згідно пункту 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природній газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору (а.с.17-22).

Пунктом 1.2 договору передбачено: газ що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для надання виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до пункту 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. газ обсягом до 123 400 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів: І кв. (січень, лютий, березень) - 55 800 тис. куб. м.; ІІ кв. (квітень, травень, червень) -14 400 тис. куб. м.; ІІІ кв. (липень, серпень, вересень) - 8 200 тис. куб. м.; ІV кв. (жовтень, листопад, грудень) - 45 000 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (підпункт 2.1.1 договору).

Згідно пункту 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Ціна за 1 000 куб. м природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20 % - 218,20 грн., всього з ПДВ -1 309,20 грн. (пункт 5.2 договору).

Згідно пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

При невиконанні покупцем вимог, передбачених у пункті 6.1 цього договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору (пункт 6.2 договору).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Відповідно до пункту 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, грошова сума, яка надійшла від покупця погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу погашається неустойка; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Пунктами 7.1, 7.2 договору сторонами передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (а.с.20).

Згідно пункту 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині поставки газу до 31.12.2013 р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору) (а.с.22).

Даний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу протягом січня-грудня 2013 року природний газ обсягом 99 147,585 тис. куб м. на загальну суму 129 804 018,28 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 26.09.2013 р. за газ спожитий у січні 2013 року на загальну суму 22 944 010,18 грн.; від 26.09.2013 р. за газ спожитий у лютому 2013 року на загальну суму 17 798 253,26 грн.; від 26.09.2013 р. за газ спожитий у березні 2013 року на загальну суму 19 743 304,19 грн.; від 26.09.2013 р. за газ спожитий у квітні 2013 року на загальну суму 8 842 664,10 грн.; від 26.09.2013 р. за газ спожитий у травні 2013 року на загальну суму 2 557 992,20 грн.; від 26.09.2013 р. за газ спожитий у червні 2013 року на загальну суму 2 629 745,54 грн.; від 26.09.2013 р. за газ спожитий у липні 2013 року на загальну суму 2 695 442,48 грн.; від 31.08.2013 р. за газ спожитий у серпні 2013 року на загальну суму 2 742 064,23 грн.; від 30.09.2013 р. за газ спожитий у вересні 2013 року на загальну суму 3 602 778,31 грн.; від 31.10.2013 р. за газ спожитий у жовтні 2013 року на загальну суму 13 707 901,35 грн.; від 30.11.2013 р. за газ спожитий у листопаді 2013 року на загальну суму 13 371 635,95 грн. та від 24.01.2014 р. за газ спожитий у листопаді 2013 року на загальну суму 335 220,66 грн.; від 29.01.2014 р. за газ спожитий у грудні 2013 року на загальну суму 13 061 343,77 грн. та від 21.05.2014 р. за газ спожитий у грудні 2013 року на загальну суму 5 789 662,06 грн. (а.с.23-36).

Вказані акти приймання-передачі природного газу підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Однак, покупець за отриманий газ розрахувався не в повному обсязі сплативши лише 19 924 754,00 грн., що вбачається з сальдо по підприємству "Вінницяміськтеплоенерго" та операцій по підприємству "Вінницяміськтеплоенерго" з 01.01.2013 р. по 31.08.2014 р. (а.с.37-39).

Таким чином, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за поставлений газ в сумі 109 879 264,28 грн. (129 804 018,28-19 924 754,00=109 879 264,28).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2014 р., між Територіальним органом Казначейства у Вінницькій області (сторона перша), Департаментом фінансів Вінницької облдержадміністрації (сторона друга), Департаментом фінансів Вінницької міської ради (сторона третя), Департаментом енергетики, транспорту та зв'язку Вінницької міської ради (сторона четверта), Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (сторона п'ята), та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договір № 325/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". Даним договором визначено порядок проведення взаєморозрахунків. Пунктами 2, 8 договору передбачено, що сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору, в тому числі для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік в сумі 4 303 194, 00 грн. згідно з договором від 28.12.2012 р. № 13/2630 - ТЕ-1 (а.с.73-76).

02.10.2014 р. між Територіальним органом Казначейства у Вінницькій області (сторона перша), Департаментом фінансів Вінницької облдержадміністрації (сторона друга), Департаментом фінансів Вінницької міської ради (сторона третя), Департаментом енергетики, транспорту та зв'язку Вінницької міської ради (сторона четверта), Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (сторона п'ята), та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договір № 544/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". Даним договором визначено порядок проведення взаєморозрахунків. Пунктами 2, 8 договору передбачено, що сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору, в тому числі для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік в сумі 103 114 761,00 грн. згідно з договором від 28.12.2012 р. № 13/2630 - ТЕ-1 (а.с.77-80).

09.12.2014 р. Територіальним органом Казначейства у Вінницькій області (сторона перша), Департаментом фінансів Вінницької облдержадміністрації (сторона друга), Департаментом фінансів Вінницької міської ради (сторона третя), Департаментом енергетики, транспорту та зв'язку Вінницької міської ради (сторона четверта), Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (сторона п'ята), та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договір № 1129/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". Даним договором визначено порядок проведення взаєморозрахунків. Пунктами 2, 8 договору передбачено, що сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору, в тому числі для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік в сумі 2 461 309, 28 грн., згідно з договором від 28.12.2012 р. № 13/2630 - ТЕ-1 (а.с.81-84).

Предметом даних договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 (пункти 1 договорів)

Підпунктом 2 пункту 11 вказаних договорів сторони з метою виконання даних договорів зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Договори набирають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договорами. Дата і номер договорів встановлюються після їх підписання сторонами. Договори є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування (пункти 14, 15 договорів).

Пунктом 15 договорів сторони засвідчили, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договорів.

Договори підписані всіма сторонами та скріплені їх печатками.

Таким чином, укладенням вищевказаних договорів про організацію взаєморозрахунків від 01.08.2014 р. № 325/30, від 02.10.2014 р. № 544/30 та від 09.12.2014 р. № 1129/30 відповідач та позивач підтвердили та погодили сплатити розмір заборгованості в сумі 109 879 264,28 грн. за поставлений природний газ згідно договору від № 13/2630-ТЕ-1 від 28.12.2012 р. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

Строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем за своєю природою є правовідносинами за договором поставки.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2014 р. ПАТ НАК "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Вінницької області із позовною заявою про стягнення з КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 109 879 264,28 грн. - основного боргу, 4 211 200,55 грн. - 3 % річних, 9 337 882,21 грн. - пені, 14 919 457,90 грн. - інфляційних втрат за несвоєчасне виконання умов договору № 13/2630-ТЕ-1 від 28.12.2012 р. щодо оплати отриманого природного газу (а.с.2-5).

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 13.11.2014 р. порушено провадження у справі № 902/1599/14 та прийнято дану позовну заяву до розгляду (а.с.1).

Однак, з наявних у матеріалах справи виписок по рахунку відповідача за 13.10.2014 р. та 27.10.2014 р., тобто, до звернення позивача до суду, грошові кошти на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків № 325/30 від 01.08.2014 р. та № 544/30 від 02.10.2014 р. у розмірі 4 303 194,00 грн. та 103 114 761, 00 грн. відповідно, були сплачені відповідачем (а.с.96).

Всього з Державного бюджету на рахунок НАК "Нафтогаз України" до подачі позову в суд перераховано 107 417 955,00 грн. заборгованості за поставлений природний газ.

Господарським судом Вінницької області на підставі наявних у справі доказів (виписок по рахунку відповідача за 13.10.2014 р. та 27.10.2014 р.) правомірно відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення основного боргу в сумі 107 417 955,00 грн., з урахуванням абзацу 4 пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18 згідно якого, зокрема, якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи викладене, основна сума боргу відповідача перед позивачем за поставлений природний газ, після проведення вказаних вище розрахунків на момент подання даної позовної заяви до суду становила 2 461 309,28 грн.

Дана сума основного боргу також підтверджується актом звіряння розрахунків за період з 01.12.2012 р. по 30.11.2014 р. (а.с.117-120).

Як вбачається з матеріалів справи, під час судового розгляду справи, відповідачем КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на підставі договору про організацію взаєморозрахунків від 09.12.2014 р. № 1129/30 сплачено суму основного боргу за договором від 28.12.2012 р. № 13/2630-ТЕ-1 в розмірі 2 461 309,28 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9 від 15.12.2014 р. (а.с.116).

Згідно пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Абзацами 1, 3 пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи викладене, оскільки основний борг відповідача перед позивачем по договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р 13/2630-ТЕ-1 в сумі 2 461 309,28 грн. на момент прийняття рішення у даній справі відсутній і був сплачений після порушення провадження у справі, в цій частині провадження у справі слід припинити.

Місцевий господарський суд правомірно дійшов до висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 2 461 309,28 грн. основного боргу, про що судом винесено відповідну ухвалу (а.с.134).

Крім основного боргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відповідно до умов договору про купівлю-продаж природного газу та норм чинного законодавства, щодо не неналежного виконання зобов'язань, просило стягнути з КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 4 211 200,55 грн. - 3 % річних, 9 337 882,21 грн. - пені, 14 919 457,90 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи умови оплати, передбачені умовами договору та докази оплати заборгованості, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що відповідач допустив порушення умов договору № 13/2630-ТЕ-1 купівлі - продажу природного газу від 28.12.2012 р., оскільки основна сума боргу була сплачена з порушенням термінів, визначених даним договором.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суд України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", із подальшими змінами та доповненнями, визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 р. № 62-97 р., індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Пунктом 3.2 вищезгаданої постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частин 2, 3 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено що, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як уже зазначалося вище, пунктами 7.1, 7.2 договору сторонами передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Однак, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, а тому для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та договором купівлі-продажу природного газу необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічну правову позицію про відсутність підстав для стягнення пені та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, якщо сторони уклали договори про організацію взаєморозрахунків, яким фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, викладено у постановах Вищого господарського суду України № 910/12433/13 від 29.10.2014 р., № 925/153/14 від 04.02.2015 р., № 922/3580/14 від 26.01.2015 р., № 924/406/14 від 30.10.2014 р., № 924/428/14 від 29.10.2014 р., № 910/2255/14 від 21.10.2014 р. та постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 р. № 3-101гс14, від 09.09.2014 р. № 3-102гс14, від 09.09.2014 р. № 3-105гс14, від 16.09.2014 р. № 3-111гс14, від 30.09.2014 р. № 3-114гс14.

Згідно частини 1 статті 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справах № 3-101гс14, № 3-102гс14, № 3-105гс14 зазначено, що для застосування санкцій у вигляді пені та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Отже, нарахування пені, передбаченої пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України (3 % річних та інфляційні втрати), на борг за зобов'язаннями лютого - грудня 2013 року, який було сплачено в порядку і строки, визначені договорами про організацію взаєморозрахунків, є неправомірним та безпідставним.

Як вбачається з матеріалів справи, за зобов'язаннями січня 2013 року на суму 19 924 754,00 грн. відповідач провів розрахунки власними коштами, а всі інші розрахунки за поставлений природний газ у 2013 році за зобов'язаннями лютого-грудня 2013 року на суму 109 879 264,28 грн. відбулися у порядку та строки, визначені договорами про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію від 01.08.2014 р., від 02.10.2014 р. та від 09.12. 2014 р.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с.9-16), останнім заявлено до стягнення з відповідача за прострочення оплати поставленого газу за січень-грудень 2013 р.: 3 % річних в сумі 4 211 200,55 грн., інфляційні втрати в сумі 14 919 457,90 грн. та пеню в сумі 9 337 882,21 грн., в тому числі, за зобов'язаннями січня 2013 року - 3 % річних в сумі 701 754,43 грн., інфляційні втрати в сумі 623 044,39 грн. та пеня в сумі 1 665 169,40 грн. (а.с.9).

Колегія суддів, перевіривши вказаний розрахунок позивача за зобов'язаннями січня 2013 року, щодо нарахування ним 3 % річних в сумі 701 754,43 грн. та інфляційних втрат в сумі 623 044,39 грн., погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані розрахунки не відповідають вищезазначеним приписам законодавства, є арифметично не вірними, позивачем допущено помилки при визначенні періодів нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за зобов'язаннями січня 2013 року, підлягають задоволенню частково, а саме: 3 % річних в сумі 676 293,61 грн., інфляційні втрати в сумі 520 239,54 грн.

В стягненні 3 % річних в сумі 25 460,82 грн. (701 754,43 - 676 293,61 = 25 460,82) та інфляційних втрат в сумі 102 804,85 грн. (623 044,39 - 520 239,54 = 102 804,85) за зобов'язаннями січня 2013 року слід відмовити.

Крім того, відмові в стягненні підлягають нараховані позивачем суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат на зобов'язання лютого-грудня 2013 року, розрахунок за поставлений природний газ за які відбувся у порядку та строки передбачені договорами про організацію взаєморозрахунків.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення пені в сумі 1 665 169,40 грн. за зобов'язаннями січня 2013 року (а.с.9), колегія суддів зазначає, що даний розрахунок є вірним, відповідає встановленому порядку нарахування пені згідно норм закону та умов укладеного сторонами договору та підлягає до задоволення.

При прийнятті оскаржуваного рішення в даній справі, судом першої інстанції правомірно встановлено, що розрахунок за поставлений природний газ частково відбувся у порядку та строки передбачені договорами про організацію взаєморозрахунків, та частково - поза їх межами, а тому правомірно відмовлено в позові у частині стягнення 14 399 218,36 грн. інфляційних втрат та 3 534 906,94 грн. - 3 % річних та 7 672 712,81 грн. - пені.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача; правомірно частково відмолено у стягненні основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3 % річних та правомірно частково припинено провадження у справі.

Доводи апеляційних скарг позивача та відповідача колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи, не відповідають нормам законодавства, що регулюють дані правовідносини, не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення та не можуть бути підставою для його скасування.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення судом першої інстанції вимог статті 631 ЦК України, а саме: набрання чинності договорами про організацію взаєморозрахунків з моменту їх укладення, колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються вищенаведеним, судовою практикою та правовими позиціями Вищого господарського суду та Верховного суду України.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що акти приймання-передачі природного газу були складені лише 26.09.2013 р., а згідно умов договору акти є підставою для остаточних розрахунків, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються умовами пункту 6.1 договору, згідно якого остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу та пунктом 3.4 договору, згідно якого саме на відповідача покладено обов'язок щодо своєчасного складання та направлення продавцеві трьох примірників акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та повним дослідженням усіх обставин справи.

Враховуючи норми чинного законодавства, збитковий фінансовий звіт позивача за результатами роботи за 2013 рік та 9 місяців 2014 року (а.с.199-202); причини, що зумовили виникнення у відповідача заборгованості, а саме - несвоєчасна оплата населенням, бюджетними та іншими організаціями наданих послуг з теплопостачання; перебування підприємства у тяжкому майновому стані; збитковий фінансовий звіт (а.с.97, 208-212); не виконання зобов'язання за договором, а також те, що на початок укладення договорів про організацію взаєморозрахунків у відповідача існував значний борг за отриманий газ, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції про не застосування статті 83 ГПК України щодо зменшення розміру пені.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення, якщо рішення є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, підстав для скасування рішення не вбачається.

Апеляційні скарги позивача та відповідача до задоволення не підлягають

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 р. у справі 902/1599/14 залишити без змін, а апеляційні скарги позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 23.04.2015 р. та відповідача - Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" від 16.04.2015 р. - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Л.М. Сініцина

Судді А.В. Гудак

Г.Є. Олексюк