ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р.Справа № 922/2111/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Нововодолазького району Харківської області, смт. Нова Водолага, в інтересах держави в особі позивача-1: Нововодолазької селищної ради, стм Нова Водолага; позивача-2: Нововодолазької районної ради, смт. Нова Водолага; позивача-3: Харківської обласної ради, м. Харків; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивча Відділ Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області, смт. Нова Водолага;
до Закритого акціонерного товариства "Новоселівський гірнично-збагачувальний комбінат", с Нововселівка;
про стягнення 400.867,00 грн.
за участю :

прокурор - не з'явився;

представників:

позивача 1 - не з'явився;

позивача 2 - не з'явився;

позивача 3 - Клименко В.В., довіреність № 01-44/86 від 19.01.2015р.;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивча - не з'явився;

відповідача - Скриннік І.А., довіреність б/н від 16.04.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Нововодолазького району Харківської області в інтересах держави в особі Нововодолазької селищної ради, Нововодолазької районної ради, Харківської обласної ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до закритого акціонерного товариства "Новоселівський гірнично-збагачувальний комбінат" про стягнення частково невідшкодованих коштів втрат сільськогосподарського виробництва у розмірі 400.867,00 грн. з яких на користь Нововодолазської селищної ради - 240520,00 грн., Нововодолазської районної ради - 60130,00 грн., Харківської обласної ради - 100217,00 грн.

В обґрунтування позову прокурор посилається на ст. ст. 207, 209 Земельного кодексу України, п. 2 ч.1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України.

Прокурор у судове засідання 11.06.2015 р. не з'явився, у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримував у повному обсязі та наполягав на задоволенні позову з підстав вказаних у позовній заяві. 10.06.2015р. прокурор надав пояснення з приводу заяви відповідача про застосування позовної давності у яких зазначає, що прокурор дізнався про порушення вказані у позовній заяві лише 30.01.2015 р., а позивачі: Нововодолазька селищна рада, Нововодолазька районна рада та Харківська обласна рада, в інтересах яких прокурор звернувся до суду, не є органами, які уповноважені здійснювати контроль за надходженням та використанням зазначених у позовній заяві коштів. Прокурор стверджує, що позивачі дізналися про порушення вказані у позовній заяві і стверджує, що строк позовної давності для позивачів розпочався з встановлення порушення їхнього права, а саме з моменту подання позовної заяви прокуратурою району.

Представники позивача 1 та позивача 2 у судове засідання 11.06.2015 р. не з'явилися.

Позивач-1 надав заяву від 13.05.2015 р. № 615, у якій зазначає, що залишає вирішення спору у даній справі на розсуд суду.

Представник позивача-3 у судовому засіданні позовні вимоги прокурора підтримує у повному обсязі, надав 11.06.2015 р. правове обґрунтування щодо заяви відповідача про сплив позовної давності (вх. № 24097), у якому просить відмовити останньому в задоволенні вказаної заяви, оскільки перебіг позовної давності розпочався 01.04.2015 р. - дата коли позивач довідався про порушення свого права.

Представник третьої особи у призначене судове засідання не з'явився, витребувані судом документи не надав.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.06.2015р. підтримав заяву про застосування наслідків пропущення строку позовної давності, надав додаткові пояснення від 10.06.2015 р. та докази для долучення до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд установив наступне.

Відповідно до розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації від 31.08.2006 N9472 ЗАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Нововодолазької селищної ради для розширення Південної дільниці Новоселівського родовища кварцових пісків.

На виконання зазначеного розпорядження ЗАТ "Новоселівський гірничо- збагачувальний комбінат" укладено договір від 01.08.2006р. №460 з ДП "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною її цільового призначення.

В ході виготовлення вищезазначеного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною її цільового призначення складено Акт про визначення втрат сільськогосподарського та лісогосподарського призначення від 12.12.2006р. (т. І а.с. 43-44).

Відповідно до зазначеного акту та додатку до нього (розрахункової відомості визначення сум відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва втрат сільськогосподарського виробництва), ЗАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" повинен освоїти земельну ділянку загальною площею 33,9791 га починаючи з 2006 року та закінчити у 2015 році, та сплатити втрати сільськогосподарського виробництва у сумі 1.591.571 грн.

В подальшому розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації №639 від 05.10.2007 року "Про надання в оренду земельної ділянки ЗАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" (т. І а.с. 15) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення та надано в оренду земельну ділянку загальною площею 35,1720 га., з яких ріллі - 33,9791 га, 0,6824 га - лісосмуги, 0,5105 га - польові дороги.

Одночасно, п.2 цього же розпорядженням ЗАТ "Новоселівський гірничо- збагачувальний комбінат" надано в оренду земельну ділянку, та п.3.2 зобов'язано відшкодувати втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва згідно із законодавством України на спеціальні рахунки місцевих рад.

Як стверджує прокурор у позовній заяві, станом на 01.01.2015 року ПАТ "Новоселівський ГЗК" повинно було сплатити втрати сільськогосподарського виробництва за поетапне освоєння орендованої земельної ділянки у розмірі 1.442.213 грн. (згідно графіку починаючи з 2006 року), але сплачено лише 1.0413.46 грн., внаслідок чого заборгованість складає 400.867 грн.

Такі обставини, на думку прокурора, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 207 Земельного кодексу України втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва включають втрати сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, а також втрати, завдані обмеженням у землекористуванні та погіршенням якості земель. Відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. Відшкодуванню підлягають також втрати, завдані обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, або погіршенням якості угідь внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування або держави, а також у зв'язку з виключенням сільськогосподарських угідь, лісових земель і чагарників із господарського обігу внаслідок встановлення охоронних, санітарних та інших захисних зон. Втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва компенсуються незалежно від відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва визначаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4 Порядку визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.97 № 1279 "Про розміри та Порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню", відшкодування таких втрат, провадиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок.

Згідно ст.209 Земельного кодексу України втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, зумовлені вилученням сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, підлягають відшкодуванню і зараховуються до відповідних бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України.

Так, згідно п.2 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України кошти від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, що зараховуються у розмірі: 100 відсотків - до бюджетів міст Києва та Севастополя, 25 відсотків - до бюджету Автономної Республіки Крим та обласних бюджетів, 75 відсотків - до бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення. 15 відсотків - до районних бюджетів, 60 відсотків - до бюджетів міст районного значення, селищ і сіл.

Відповідно до вищезазначеного Порядку, у зв'язку із зміною цільового призначення із земель сільськогосподарських угідь на землі промисловості, транспорту, енергетики, оборони та іншого призначення, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами. Втрати сільськогосподарського виробництва в сумі необхідно було сплатити до місцевих бюджетів позивачів - Нововодолазької селищної ради, Нововодолазької районної ради та Харківської обласної ради.

Відповідач доказів сплати заявлених до стягнення на користь позивачів втрат сільськогосподарського виробництва у розмірі 400.867,00 грн. не надав.

Всупереч вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) доказів на спростування наявності обов'язку по сплаті цієї суми, або заперечень щодо її розміру відповідач також не надав.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання відповідачем покладених на нього обов'язків дійсно порушені права позивачів на одержання компенсації втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва.

Втім, позовні вимоги прокурора в даному разі не можуть бути задоволені з таких підстав.

04.06.2015 р. відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків пропущення строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У п. 2.2. постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 р. №10 зазначається, що якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В заяві про застосування наслідків пропущення строку позовної давності відповідач, погоджуючись із позицією прокурора та позивача-3 з цього приводу, вказує, що втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, мали бути відшкодовані ним в строк визначений у відповідності до п.4 Порядку визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.97 № 1279 "Про розміри та Порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню". Згідно цього пункту відшкодування провадиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок, а у випадках поетапного освоєння відведених угідь для добування корисних копалин відкритим способом - у міру їх фактичного надання.

Проект землеустрою про відведення спірної земельної ділянки відповідачеві був затверджений розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації "Про надання в оренду земельної ділянки ЗАТ "Новоселівський гірничо-збагачувальний комбінат" від 05.10.2007р. №639 (т. І а.с. 15). Таким чином, двомісячний строк протягом якого мало бути здійснено відшкодування закінчився 05.12.2007р.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст..257 ЦК України). Відповідно, строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення сум відшкодування закінчився через три роки від граничного терміну сплати відшкодування, а саме 06.12.2010р.

Прокурор звернувся із позовом 01.04.2015р. Отже, строк позовної давності прокурором пропущено.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Посилання прокурора на необхідність відліку строку позовної давності з дати проведення перевірки, під час якої йому стало відомо про наявні порушення, суд відхиляє з таких підстав.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Згідно з частинами 1, 4 статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Отже, норми, установлені частиною 1 статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Таким чином, якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюється за правилами статті 261 ЦК України від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі (п. 4.1. постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10). Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 27 травня 2014р. у справі №5011-32/13806-2012.

Твердження позивача-3 про те, що він, а також інші позивачі не знали про порушення власних прав оскільки вони не є органами, які уповноважені здійснювати контроль за надходженням та використанням зазначених у позовній заяві коштів, суд також оцінює критично.

Згідно ст.209 Земельного кодексу України втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, зумовлені вилученням сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, підлягають відшкодуванню і зараховуються до відповідних бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України.

Згідно п.2 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України кошти від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, що зараховуються у розмірі: 100 відсотків - до бюджетів міст Києва та Севастополя, 25 відсотків - до бюджету Автономної Республіки Крим та обласних бюджетів, 75 відсотків - до бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення. 15 відсотків - до районних бюджетів, 60 відсотків - до бюджетів міст районного значення, селищ і сіл.

У відповідності до ст..114 Бюджетного кодексу України контроль за виконанням рішення про місцевий бюджет належить до компетенції відповідних місцевих рад.

Власність зобов'язує (ст.13 Конституції України).

Тобто, позивачі зобов'язані контролювати здійснювати контроль за надходженням коштів до їхніх власних бюджетів, в т.ч. коштів за рахунок компенсації втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, зумовлені вилученням сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, і в т.ч. коштів, які підлягали сплаті відповідачем у даній справі. Відтак, позивачі повинні були знати про факти наявності відповідних порушень з боку відповідача і своєчасно вживати заходів по їх ліквідації.

За таких обставин, враховуючи, що строк позовної давності прокурором пропущений, заява про визнання поважними причин пропущення вказаного строку не подавалася, суд задовольняє заяву відповідача про застосування наслідків пропущення строку позовної давності і на цій підставі повністю відмовляє в задоволенні позовних вимог прокурора.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 8.017,34 грн. (2% від ціни позову , п.п. 1 п.2 ч.2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір"), суд керується нормами ст. 49 ГПК України та роз'яснення викладені у п. 4.6. постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 р. № 7. Так, згідно п. 4.6. постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 р. № 7, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Таким чином, враховуючи вищевказане, те що позивачі не звільнені від сплати судового збору, судові витрати у даній справі покладаються на позивачів пропорційно задоволеним позовним вимогам та підлягають сплаті на користь державного бюджету України: з позивача-1: 4.810,40 грн., позивача-2: 1.202,60 грн., позивача-3: 2.004,34 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 13, 14, 19, 124, 129 Конституції, ст. 69-1 БК України, ст. ст. 207, 209 ЗК України, ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 12, 29, 32, 33, 43, 44-49, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Стягнути з Нововодолазської селищної ради на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 4.810,40 грн. судового збору.

Стягнути з Нововодолазської районної ради на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 1.202,60 грн. судового збору.

Стягнути з Харківської обласної ради на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 2.004,34 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/2111/15/