РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/5748/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.

до Публічного акціонерного товариства "Компанія Росток"

про стягнення 911 087,68 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Кошова Ю.П. - за довіреністю;

від відповідача: Верхотуров О.О. - за довіреністю ;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Компанія Росток" про стягнення 911 087,68 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірах і строки передбачені умова Кредитного договору№34 від 10.06.2008 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 870 000,00 грн. - заборгованості по кредиту, 38 500,49 грн. - заборгованості за відсотками, 816,58 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів, 230,98 грн. - заборгованості по 3% річних, 1 520,43 грн. - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату відсотків, 19,20 грн. - інфляційних збитків за несвоєчасну сплати комісії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2015 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 07.04.2015 року.

06.04.2015 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 07.04.2015 року оголошено перерву до 15.04.2015 року.

В судовому засіданні 15.04.2015 року оголошено перерву до 13.05.2015 року.

В судовому засіданні 13.05.2015 року оголошено перерву до 27.05.2015 року.

В судовому засіданні 27.05.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 27.05.2015 року представник позивача позовні вимоги не визнав та просив суд їх задоволені відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 27.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2008 pоку між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний банк (перейменовано в Публічне акціонерне товариство ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК; далі по тексту - позивач, кредитодавець, Банк, ПАТ «ВіЕйБі Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Росток» (далі по тексту - відповідач, позичальник, ТОВ «Компанія Росток») укладено Кредитний договір №34 (далі по тексту - Кредитний договір, Кредитний договір №34).

Під час дії Кредитного договору №34 до нього вносилися зміни, які були оформлені додатковими договорами в кількості 12 додаткових договір (копії додаткових договорів містяться в матеріалах справи).

Згідно з п. 1.1. Кредитного договору №34, Банк зобов'язався надати Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 870 000,00 грн. (вісімсот сімдесят тисяч гривень), з терміном остаточного повернення кредиту - 28 лютого 2009 року включно, та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,95% річних.

Термін остаточного повернення кредиту 05.06.2015 року (п. 1.1.2. Кредитного договору №34 із врахуванням змін внесених Договором про внесення змін №12 від 06.06.2014 року).

Відповідно до пункту 3.3.5. Кредитного договору №34 позичальник зобов'язався сплачувати Кредитодавцю проценти та комісії на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п. 2.8.1. Кредитного договору №34 (в ред., викладеній в Додатковій угоді № 4 від 31.03.2010 року) Позичальник зобов'язався сплачувати проценти, нараховані за місяць, не пізніші 15 календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані.

Згідно п. 4.3. Кредитного договору №34 у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів та комісій, визначених цим договором, Позичальник сплачує кредитодавцю пеню в національній валюті України у розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3. цього договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення виконання, за реквізитами та у день, вказаними Кредитодавцем.

На виконання умов Кредитного договору позивач надав відповідачу 870 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Пунктом 2.11. Кредитного договору №34 сторони передбачили, що в разі наявності у позичальника простроченої більше 5 (п'яти) банківських днів заборгованості за траншами/кредитом, нарахованими процентами та комісіями, передбаченими цим Договором, банк маж право призупинити надання траншів/кредиту та вимагати дострокового погашення заборгованості за цим Договором у повному обсязі.

Листом від 09.02.2015 року №31/2-1820 (копія листа з доказами його направлення міститься в матеріалах справи) позивач звернувся до відповідача з вимогою про дострокове погашення кредиту за Кредитним договором №34, зокрема позивач вимагав достроково погасити кредит в сумі 870 000,00 грн., 38 500,49 грн. - заборгованості за відсотками, 816,58 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 230,98 грн. - заборгованості по 3% річних, 1 520,43 грн. - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів, 19,20 грн. - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату комісії, на протязі 30-ти календарних днів від дати отримання даної вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи вимогу направлено на адресу відповідача 11.02.2015 року.

Таким чином, на підставі Кредитного договору №34 у ПАТ «ВіЕйБі Банк» (кредитора) виникло право грошової вимоги до ТОВ «Компанія Росток» (боржника) в сумі 911 087,68 грн. грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач в порушення умов Кредитного договору №34 не повернув позивачу кредитні кошти та не сплатив відсотки (проценти) за користування кредитними коштами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Кредитний договір №34 укладений між позивачем та відповідачем за своєю юридичною природою є кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1.3. Кредитного договору №34, в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат виступає застава.

Відповідно до п. 1.3.2. Кредитного договору №34, умови передачі майна в заставу та звернення стягнення на заставлене майно регулюються нормами чинного Законодавства України і відповідним договором застави/поруки/іпотеки.

21.03.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» (Заставодержатель) та громадянином України - Масолом Ігорем Віталійовичем (Заставодавець) укладено Договір застави майнових прав №34-З-2011 (далі по тексту - Договір Застави).

Згідно з п. 1.1. Договору (з врахуванням змін внесених Договором про внесення змін №5 від 06.06.2014 року), в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 34, укладеним « 10» червня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» (надалі за текстом - «Кредитодавець») і ПАТ «Компанія Росток» (надалі за текстом - «Позичальник»), з усіма наступними змінами та доповненнями до нього (надалі :ш текстом - «Кредитний договір»), згідно з яким Позичальнику надано кредит у формі визначеній умовами Кредитного договору в сумі 870 000 (Вісімсот сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, строком користування до « 05» червня 2015 року, зі сплатою процентів за ставкою 17,75% (Сімнадцять цілих сімдесят п'ять сотих процента) річних, від суми кредиту, а також в забезпечення всіх інших виплат та штрафних санкцій, визначених в Кредитному договорі та в цьому Договорі застави, ЗАСТАВОДАВЕЦЬ надає ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЮ в заставу майнові права на грошові кошти в сумі 2 500 000 (Два мільйони п'ятсот тисяч) гривень 00 копійок, що знаходяться на рахунку № 2635Э880000257, відкритому у ПАТ «ВіЕйБі Банк», код Банку 380537, та належать Заставодавцю на підставі Договору банківського вкладу «Строковий» № 216755/2011 (в національній валюті України) від 21 березня 2011 року, (надалі за текстом - «Договір банківського вкладу») укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та Заставодавцем.

21.03.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» (новий кредитор) та громадянином України - Масолом Ігорем Віталійовичем (Кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги №34-У-2011 (далі по тексту - Договір відступлення права вимоги), за умовами якого (п. 1.1. Договору відступлення права вимоги) КРЕДИТОР, керуючись ст.ст. 212, 512-519 Цивільного кодексу України, відступає НОВОМУ КРЕДИТОРУ право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти за Договором банківського вкладу «Строковий» № 216755/2011 (в національній валюті України) від «21» березня 2011 року (надалі за текстом - «Договір вкладу»), укладеному між ПАТ «ВіЕйБі Банк» (Банк) і Масол Ігорем Віталійовичем (Вкладник), в сумі заборгованості ПАТ «ВіЕйБі Банк» за Договором вкладу.

Відповідно до п. 1.1.1 Договору відступлення права вимоги, на момент укладення цього Договору розмір права вимоги, що відступається, складає 2 500 000 (Два мільйона п'ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Згідно з п. 1.1.2. Договору відступлення права вимоги, на момент укладення цього Договору майнові права, що полягають у праві грошової вимоги суми вкладу по Договору вкладу, зазначеному в п. 1.1. цього Договору, передані КРЕДИТОРОМ у заставу відповідно до Договору застави майнових прав № 34-3-2011 від «21» березня 2011 року, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і Масол Ігорем Віталійовичем (надалі за текстом - «Договір застави»).

Відповідно до п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, відкладальною обставиною в розумінні цього Договору є невиконання ЗАТ «Компані Росток» (код за ) зобов'язань по Кредитному договору № 34 від «10» червня 2008 року, укладеному між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ЗАТ «Компані Росток» (Позичальник) та/або Заставодавцем по Договору застави майнових прав № 34-3-2011 від «21» березня 2011 року.

З моменту настання відкладальної обставини, зазначеної в п. 1.2. Договору, до НОВОГО КРЕДИТОРА переходить право вимоги, що належить КРЕДИТОРУ, визначене в п. 1.1. цього Договору (п. 1.3. Договору відступлення права вимоги).

Листом від 09.02.2015 року №31/2-1820 позивач звернувся до відповідача з вимогою про дострокове погашення кредиту за Кредитним договором №34, зокрема позивач вимагав достроково погасити кредит в сумі 870 000,00 грн., 38 500,49 грн. - заборгованості за відсотками, 816,58 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 230,98 грн. - заборгованості по 3% річних, 1 520,43 грн. - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів, 19,20 грн. - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату комісії, на протязі 30-ти календарних днів від дати отримання даної вимоги.

16.03.2015 року відповідно до ч. 2 ст. 1049 ЦК України у відповідач виникло зобов'язання по сплаті заборгованості у повному обсязі за кредитним договором №34.

Відповідно до ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 528 ЦК України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Здійснюючи позасудове звернення стягнення та реалізацію майнових прав, що є предметом застави, заставодавець вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави шляхом прийняття у власність відступлених майнових прав в порядку, передбаченому чинним законодавством про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, договором застави та Договором відступлення права вимоги (п. 4.3. Договору застави).

Статтею 1 Закону України "Про заставу" встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 23 Закону України "Про заставу" встановлено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

При вирішені спору суд дійшов вірного висновку, що пункт 4.3 Договору застави містить умови правочину уступки права вимоги. Умовою переходу права вимоги за Договором банківського вкладу (депозиту) до позивача (Банку) є невиконання відповідачем (Позичальником) хоча б одного із зобов'язань, передбачених Кредитним договором. Єдиним застереженням такого переходу права вимоги до Банку є письмова відмова позивача від отримання права вимоги.

Судом встановлено, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» не направляв Заставодавцю письмову відмову від отримання права вимоги за Договором банківського вкладу «Строковий» №216755/2011 від 21.03.2011 року.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що перехід права вимоги грошових коштів на користь позивача за Договором банківського вкладу привело до припинення зобов'язань за Кредитним договором №34 та фактичну реалізацією права застави шляхом задоволення вимог позивача за Кредитним договором в сумі 911 087,68 грн. (аналогічної правової позиції притримується Вищий Господарський Суд України у своїй постанові від 12.03.2015 року ц справі №910/15859/14).

Суд зазначає, що позовні вимоги про стягнення пені та штрафу є похідними від вимог про стягнення основної суми заборгованості, а отже задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитними договором.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" - є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору за подачу даного позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 15.06.2015 року.