ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Справа № 910/27199/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.,
суддів :Грека Б.М., - (доповідача у справі), Кривди Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"
на постановиКиївського апеляційного господарського суду від 15.04.15
у справі№910/27199/14
господарського судуміста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
простягнення суми
за участю представників від:
позивачаКобець Р.Ю. (дов. від 02.01.15)
відповідачане з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулася до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 5138,01 грн., яка залишилася несплаченою відповідачем згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/8975446 від 26.03.13.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.15 (суддя Якименко М.М.) позов задоволено повністю з посиланням на те, що з відповідача підлягає стягненню решта виплаченого позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування в сумі 5138,01 грн., яка становить різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу, яка визначена звітом (18648,78 грн.), та сумою, яка фактично виплачена позивачем за наслідками спірної ДТП (23786,79 грн.) та визначена ним у страховому акті № 5215-02 від 06.12.13 виходячи з вищезгаданого рахунку ТОВ "Гранд Мотор".

За результатом апеляційного перегляду справи Київський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: головуючого-судді Калатай Н.Ф., суддів: Рябухи В.І.,

Ропій Л.М.) 15.04.15 виніс постанову, якою рішення скасував, в позові відмовив з посиланням на те, що відповідно до приписів чинного законодавства, а саме положень ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; а відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність", проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування; що згідно наданого позивачем Звіту про оцінку ТЗ № 13/12/969/595996 від 26.12.13 сума оціненого матеріального збитку з урахуванням зносу складає 18648,78 грн.; що вказану суму відповідачем позивачу сплачено, а відтак, відповідач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/8975446 від 26.03.13.

Не погоджуючись із постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Скарга обґрунтована тим, що звіт, на який послався суд апеляційної інстанції при винесені рішення, є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається лише можлива, але не кінцева сума, витрачена на відновлення транспортного засобу. До того ж, відповідно до цього ж висновку, від 26.12.13, коефіцієнт фізичного зносу застрахованого автомобіля дорівнює нулю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 20.06.13 позивач як страховик та ОСОБА_1 як страхувальник уклали Договір добровільного страхування наземного транспорту № -01 (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувавача), пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем "ВАЗ 2170 30", державний номерний знак НОМЕР_1 (автомобіль).

15.08.13 о 18 годині 05 хвилин в місті Волочиськ по вул. Незалежності, 13 сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "Деу Ланос", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3. В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Пунктом 5.2 Договору сторони домовились, що підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО, рекомендованої страховиком. Матеріли справи містять копію виставленого ТОВ "Гранд Мортор" рахунку № СГМ-К-В5592 від 30.10.13 на оплату ремонту Автомобіля на загальну суму 24 832,02 грн.

08.11.13 позивачем складено Звіт № 595996 (а.с. 33-36), згідно з яким сума страхового відшкодування становить 26786,79 грн., зі змісту якого слідує, що розмір збитків визначений позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку № СГМ-К-В5592 від 30.10.13 на суму 24832,02 грн. ТОВ "Гранд Мотор", але сума відшкодування зменшена позивачем до 23786,79 грн., що представник позивача у судовому засіданні пояснив висновком працівника, який складав вказаний звіт. Відповідно до Страхового акту №5215-02 від 06.12.13 вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала 23786,79 грн. (копія страхового акту в матеріалах справи). Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 14819 від 06.12.13, страхове відшкодування в сумі 23786,79 грн. перераховано позивачем ТОВ "Гранд Мотор".

Майнова шкода, завдана страхувальникові позивача відшкодована позивачем відповідно до умов Договору, однак постановою Волочинського районного суду Хмельницької області від 13.09.13 справа №671/1913/13-п, винним у ДТП визнано водія транспортного засобу марки "Део-Ланос", державний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_4. Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5. (власник транспортного засобу марки "Део-Ланос", державний номер НОМЕР_2) на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (відповідач), відповідно до Полісу серія АВ №8975446, що в свою чергу є підставою для відшкодування завданої майнової шкоди відповідачем. Відповідно до Полісу АВ №8975446 ліміт відповідальності відповідача: за шкоду по життю та здоров'ю 100 000,00 грн., за шкоду по майну 50 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

Відповідачем частково оплачене страхове відшкодування в порядку регресу позивачу в розмірі 18648,78 грн., а інша частина в розмірі 5 138,01 грн. так і залишилася неоплаченою. На цій підставі місцевим господарським судом задоволені позовні вимоги.

Втім, з таким висновком не погодився апеляційний суд, який відмовив в позові, пославшись на наступне. Фізичною особою-підприємцем Прохоровим Костянтином Миколайовичем (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 15116/13 від 27.08.13) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок вказаного ДТП, та 26.12.2013 складено відповідний Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 13/12/969/595996 (Звіт) (а.с. 29-31), згідно з яким вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 18 648,78 грн. Апеляційним судом зроблений висновок, що сума, визначена саме цим звітом підлягала відшкодуванню. А оскільки вона вже відповідачем сплачена, то в позові слід відмовити.

Колегія суддів Вищого господарського суду не може погодитися з таким висновком апеляційного господарського суду та вважає за необхідне підтримати висновок місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Всупереч цьому нормативно-процесуальному положенню, апеляційний суд надав перевагу лише одному доказу - звіту від 26.12.13, згідно з яким вартість відновлювального ремонту складає 18648,78 грн., хоча в матеріалах справи наявні інші докази щодо суми відновлювального ремонту: Звіт № 595996 від 08.11.13, згідно з яким сума страхового відшкодування становить 26786,79 грн., копія виставленого ТОВ "Гранд Мортор" рахунку № СГМ-К-В5592 від 30.10.13 на оплату ремонту Автомобіля на загальну суму 24832,02 грн., Страховий акт №5215-02 від 06.12.13, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала 23786,79 грн., платіжне доручення № 14819 від 06.12.13, яким позивач сплатив страхове відшкодування в сумі 23786,79 грн.

Надання одному доказу більшої доказової сили, ніж всі інші докази у справі ніяким чином не аргументовано апеляційним судом, що є порушенням ст.ст. 42,43 Господарського процесуального кодексу України. До того ж, доказ, на якому фактично базована вся постанова, не аналізувався у контекстному зв'язку із всіма матеріалами справи, докази апеляційним судом не оцінювалися в сукупності, на відміну від господарського суду

м. Києва, який зробив таку оцінку.

Місцевий суд правомірно визначився, що відшкодуванню підлягала сума, визначена на підставі саме рахунка СТО (відповідно до п.5.2 договору добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 20.06.13), а не на підставі звіту Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (а про це заявляє апеляційний суд, не посилаючись на договірне положення, яке б підтверджувало такий висновок). Матеріли справи містять копію виставленого ТОВ "Гранд Мотор" рахунку №СГМ-К-В5592 від 30.10.13 на оплату ремонту автомобіля на загальну суму 24832,02 грн. Згідно платіжного доручення № 14819 від 06.12.13, страхове відшкодування в сумі 23786,79 грн. перераховано позивачем саме ТОВ "Гранд Мотор".

Крім того, предметом спору є регресна вимога, а не сплата страхового відшкодування застрахованій особі. Тому справедливим є висновок місцевого господарського суду, що основну доказову силу в розумінні ч.2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, має саме платіжне доручення № 14819 від 06.12.13, яким позивачем сплачене страхове відшкодування в сумі 23786,79 грн., оскільки саме воно визначає суму понесених витрат позивача, яка є предметом регресу.

Згідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позивач мав право отримати від відповідача 23786,79 грн., а оскільки останнім було сплачено лише 18648,78 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає досягненню інша частина регресного відшкодування в розмірі 5 138,01 грн., яка і є предметом позову; відтак, позов підлягає задоволенню. Отже, у апеляційного суду не було підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції, тому постанова підлягає скасуванню, а рішення господарського суду м. Києва - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена останнім відповідно до платіжного доручення №4081 від 17.04.15 на суму 859,74 грн. за подання касаційної скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" задовольнити, постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.04.15 скасувати, рішення господарського суду міста Києва від 03.02.15 у справі №910/27199/14 залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вулиця Казимира Мелевича, будинок 31, ) 859 (вісімсот п'ятдесят

дев'ять) грн. 74 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Головуючий - суддя В.І. Дерепа

Судді Б.М. Грек

Д.С. Кривда