ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.06.15р. Справа № 904/3163/15

За позовом Нікопольського міжрайонної прокурора Дніпропетровської області, м. Нікополь, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Нікопольської міської Ради Дніпропетровської області, м. Нікополь, Дніпропетровська область

до відповідача-2: Фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Нікополь, Дніпропетровська область

Третя особа: Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Нікопольської міської ради, м. Нікополь, Дніпропетровська область

про визнання недійсним рішення про надання дозволу на встановлення особистого сервітут та інше

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від прокурора (позивача): Барчук А.Б., посв. №000865 від 17.08.2012р.

від відповідача-1: не зявився

від відповідача-2: не зявився

від третьої особи: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Нікопольський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до нікопольської міської ради (надалі Відповідач-1) та Фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (надалі Відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати недійсним рішення Нікопольської міської ради від 18.05.2012 року № 72-19/VI "Про надання дозволу фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на встановлення особистого строкового сервітут під стаціонарною тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності";

- зобов'язати Фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 0,0056 га, розташовану за адресою : АДРЕСА_2, територіальній громаді міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради;

- зобов'язати Фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 відновити попередній стан земельної ділянки, що існував до надання зазначеної земельної ділянки в користування шляхом демонтажу стаціонарної тимчасової споруди торгівельного призначення, розташованої на земельній ділянці загальною площею 0,0056 га, за адресою : АДРЕСА_2.

Заявлені прокурором вимоги, мотивовані тим, що оскаржуване рішення Відповідача-1, прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки для здійснення підприємницької діяльності, в тому числі торгівлі, оформлення права користування земельною ділянкою здійснюється шляхом укладення договору оренди землі.

Відповідач-1 проти позову заперечує, просить суд припинити провадження у справі в зв'язку з відсутністю предмету спору. Клопотання мотивовано тим, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу (дерегуляція)" № 191-VІІІ від 12.02.2015 року, встановлено вид права земельного сервітуту на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм). Заперечуючи проти позову в частині повернення Відповідачем-2 земельної ділянки, Відповідач-1 зазначає, що визнання недійсним рішення про встановлення особистого строкового сервітуту, не тягне за собою автоматичного припинення дії сервітуту. Що стосується вимоги прокурора про демонтаж стаціонарної тимчасової споруди, то відповідна споруда розміщена на підставі паспорта прив'язки, який є дійсним до 25.09.2015 року.

Відповідач-2 відзив на позовну заяву не подав, в судові засідання не з'явився. Поштове повідомлення, якими на адресу Відповідача-2 направлялася ухвала про порушення провадження у справі, повернута на адресу суду з відміткою про закінчення терміну зберігання (а.с. 32). Ухвали про відкладення розгляду справи направлялися на адресу Відповідача-2, що підтверджується реєстрами поштових відправлень, наданих до матеріалів справи. З огляду на те, що згідно даних єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, адреса Відповідача-2 відповідає тій адресі, на яку судом здійснювалися повідомлення, суд дійшов висновку, що Відповідач-2 належним чином повідомлений про слухання справи.

Згідно приписів ст. 75 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Третя особа в своїх письмових поясненнях, наданих на адресу суду, просила розглянути справу без участі її представника, та висловила позицію. Щодо недоцільності визнання недійсним оскаржуване рішення відповідача-1, через внесення змін до ст.. 99 ЗК України, щодо встановлення такого виду права земельного сервітуту, як розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

В судовому засіданні 10.06.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора, та представника відповідача-1, який був присутній в попередньому судовому засіданні, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2012 року Нікопольською міською радою прийнято рішення № 72-19/VI про надання дозволу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на встановлення особистого строкового сервітуту на земельну ділянку площею 56,00 кв.м. з розміщенням тимчасової споруди площею 30,00 кв.м. по закупівлі склотари та втор сировини у дворі будівлі АДРЕСА_2

17.08.2012 року на виконання зазначеного рішення, між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту під тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності.

Згідно п. 2.1. Договору, строковий сервітут встановлено терміном на 3 роки.

Невід'ємною частиною договору є схема розміщення тимчасової споруди на топо-геодезичній основі М 1:500 з зазначенням земельної ділянки. Договір зареєстровано у книзі обліку № 41 від 17.08.2012 року.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги прокурора з огляду на наступне.

За приписами статі 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Відповідно до положень ст. 99 ЗК України, в редакції яка була чинна на час прийняття Відповідачем-1 оскаржуваного рішення, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді, на транспортному; право прокладання та експлуатації лінійних комунікацій; право відводу і забору води та право проходу до природної водойми; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути.

Тобто, чинна на час прийняття оскаржуваного рішення редакція Земельного кодексу України, не передбачала можливість встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд, право користування такою земельною ділянкою, мало оформлятися шляхом її передачі в оренду, в порядку передбаченому Законом України "Про оренду землі".

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що рішення Відповідача-1 від 18.05.2012 року № 72-19/VI "Про надання дозволу фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на встановлення особистого строкового сервітут під стаціонарною тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності", суперечить вимогам чинного на час його прийняття законодавства, що є підставою для визнання такого рішення недійсним.

Суд також вважає обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню вимоги прокурора про зобов'язання Відповідача-2 повернути земельну ділянку загальною площею 0,0056 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 територіальній громаді міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради, та відновити попередній стан земельної ділянки, що існував до надання її в користування шляхом демонтажу стаціонарної тимчасової споруди торгівельного призначення. Задовольняючи позов в цій частині вимог, суд виходить з наступного.

Згідно вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Порядок передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, передбачений статтею 124 цього ж Кодексу.

За приписами частини першої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Порядок встановлення земельних сервітутів унормований статтею 100 Земельного кодексу України. Так, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації, за приписами статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право користування (сервітут).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім пунктів 3 і 5 розділу 1 та пункту 4 розділу IІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2013 року. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень названого Закону державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 1 січня 2013 року. До січня 2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Згідно наданого до матеріалів справи листа відділу Держземагенства у м. Нікополь Дніпропетровської області, за період 2012-2014 років державна реєстрація земельних ділянок на встановлення особистих строкових сервітутів під стаціонарними тимчасовими спорудами для провадження підприємницької діяльності на території м. Нікополь, не здійснювалася.

Таким чином, Відповідач-2 використовує спірну земельну ділянку (площею 0,0056 га) за відсутністю документи, які посвідчують право на таку земельну ділянку. Договір про встановлення особистого строкового сервітуту від 17.08.2012 року не пройшов обов'язкову державну реєстрацію.

Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" унормовано, що самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до приписів статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який Існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (стаття 152 Земельного кодексу України).

Суд не приймає до уваги доводи Відповідача-1 стосовно того, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу (дерегуляція)" № 191-VІІІ від 12.02.2015 року, встановлено вид права земельного сервітуту на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм), що на його думку є підставою для припинення провадження у справі, адже, розглядаючи даний спір, суд перевіряв відповідність оскаржуваного рішення вимогам законодавства, чинного на час прийняття такого рішення.

Щодо заперечень Відповідача-1 з посиланням на розміщення Відповідачем-2 тимчасової споруди на підставі паспорта прив'язки, то Відповідно до наведених судом норм матеріального права, зазначений паспорт, не є документом, на підставі якого виникає право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України з Відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов прокурора задовольнити.

Визнати недійсним рішення Нікопольської міської ради від 18.05.2012 року № 72-19/VI "Про надання дозволу фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на встановлення особистого строкового сервітут під стаціонарною тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності".

Зобов'язати Фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1. ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути земельну ділянку загальною площею 0,0056 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, територіальній громаді міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3, ).

Зобов'язати Фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відновити попередній стан земельної ділянки, що існував до надання зазначеної земельної ділянки в користування шляхом демонтажу стаціонарної тимчасової споруди торгівельного призначення, розташованої на земельній ділянці загальною площею 0,0056 га, за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з Нікопольської міської ради (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3, ) на користь державного бюджету 1218 грн. 00 коп. судового збору.

Стягнути з Фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1. ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь державного бюджету 1218 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.06.2015

Суддя О.В. Ліпинський