КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа№ 925/2102/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Анісімова М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 23.02.2015 року приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» на рішення господарського суду Черкаської області від 13.02.2015 року

у справі № 925/2102/14 (головуючий суддя - Скиба Г. М., судді - Довгань К. І., Хабазня Ю. А.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско»

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Іванов С. Г., довіреність б/н від 12.01.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

17.11.2014 року приватне акціонерне товариство «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» (далі ПАТ «ТАКО», позивач у справі) звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско» (відповідач у справі) про визнання недійсним Договору № ТЄО-26/09-12 на транспортно-експедиційне обслуговування від 26.09.2012 року, укладений між приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» та товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско».

Рішенням господарського суду Черкаської області від 13.02.2015 року у справі № 925/2102/14 позивачу відмовлено у задоволені позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, приватне акціонерне товариство «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» 26.02.2015 року надіслав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого господарського суду та постановити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач стверджує, що рішення прийнято судом при неповному дослідженні доказів та обставин, що мають значення для справи, за неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 року апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» на рішення господарського суду Черкаської області від 13.02.2015 року у справі № 925/2102/14 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Новіков М. М., Мартюк А. І., Зубець Л. П. та призначено розгляд справи на 24.03.2015 року.

Розгляд справи відкладався на 28.04.2015 року, 30.04.2015 року.

За Розпорядженням керівника апарату суду від 29.04.2015 року № 09-52/751/15 справу передано на повторний автоматичний розподіл за результатами якого справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий Жук Г. А., Мальченко А. О., Суховий В. Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.05.2015 року апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» на рішення господарського суду Черкаської області від 13.02.2015 року у справі № 925/2102/14 прийнято до провадження у новому складі колегії суддів та призначено до розгляду на 08.06.2015 року.

У судове засідання 08.06.2015 року представник апелянта не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. 30.04.2015 року на адресу суду від представника апелянта надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 08.06.2015 року представник відповідача заперечив доводи апелянта, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

26.09.2012року між сторонами у справі було укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування № ТЕО-26/09-12 згідно умов якого товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско» (виконавець за договором) прийняв на себе зобов'язання за завданням замовника - ПАТ «ТАКО» влаштовувати перевезення вантажу залізничним транспортом по території України, або на експорт (країни СНГ, Євросоюзу, або інші, за заявками замовника), здійснювати розрахунки з перевізниками, інспекціями, брокерами, іншими організаціями, які приймають участь у перевезені (п. 1.1 договору). Замовник за договором зобов'язався надавати виконавцеві заявки на перевезення вантажу із зазначенням найменування вантажу, місця та станції навантаження, об'ємів перевезення, строку початку завантаження, станції призначення та відомості про отримувача вантажу. Замовник зобов'язується проводити оплату послуг згідно рахунків виконавця.(п.п.3.1,3.3 договору).

За правовою природою договір транспортно-експедиційного обслуговування від 26.09.2012 року № ТЕО-26/09-12 є договором транспортного експедирування і відповідає вимогам статті 929 ЦК України.

Відносини транспортного експедирування урегульовані главою 65 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Місцевий господарський суд правомірно, посилаючись на норми ст. ст. 174, 193 ГК України, ст. 11 ЦК України зазначив, що цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків законодавець визначає договори та інші правочини, юридичні факти.

Договір від 26.09.2012 року № ТЕО-26/09-12 (а. с. 12-16) укладено за взаємною згодою сторін, підписано з боку виконавця Генеральним директором, який діє на підставі Статуту товариства, з боку замовника - генеральним директором, який діяв на підставі Статуту товариства. Підписи підписантів договору засвідчено печатками юридичних осіб сторін договору. Згідно умов п. 9 договору даний договір набрав чинності з моменту його підписання та діяв до 31.05.2013 року із застереженням, що договір не може бути розірвано до повного розрахунку між сторонами.

Позивач, посилаючись на ст. 92 ЦК України, ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» стверджує, що договір від імені позивача укладено генеральним директором з перевищенням повноважень, з порушенням вимог Закону, Статуту акціонерного товариства без відповідного рішення Наглядової ради товариства або рішення загальних зборів акціонерів товариства, що, в силу вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, є підставою недійсності правочину.

Відповідач заперечує вимоги позивача, стверджує, що договір виконувався сторонами без заперечень и спір виник у зв'язку із значною заборгованість позивача по оплаті послуг.

У відповідності до вимог ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» рішення товариства про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 % вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства приймаються наглядовою радою. Оскільки Наглядова рада акціонерного товариства не надавала згоди на укладення спірного договору, такий договір не розглядався на загальних зборах акціонерів товариства позивач вважає , що генеральний директор підписав такий договір з перевищенням повноважень, наданих йому законом, відтак такий договір в силу вимог ст. 215 ЦК України є недійсним.

Посилаючись на ст. 92 ЦК України, п. п. 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів недійсними» позивач стверджує, що обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи у відносинах з третіми особами мають юридичну силу, оскільки контрагент за договором (правочином) знає або повинен знати про обмеження повноважень цієї особи, оскільки такі обмеження передбачені законом.

Закон України «Про акціонерні товариства», згідно ст. 1, визначає порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов'язки акціонерів.

У відповідності до вимог ст. ст. 3, 13 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Установчим документом акціонерного товариства є його статут, який повинен містити відомості про: повне та скорочене найменування товариства українською мовою; тип товариства; розмір статутного капіталу; розмір резервного капіталу у разі його формування; номінальну вартість і загальну кількість акцій, кількість кожного типу розміщених товариством акцій, у тому числі кількість кожного класу привілейованих акцій у разі розміщення привілейованих акцій, а також наслідки невиконання зобов'язань з викупу акцій; розмір дивідендів за привілейованими акціями кожного класу в разі їх розміщення товариством; умови та порядок конвертації привілейованих акцій певного класу у прості акції товариства чи у привілейовані акції іншого класу у разі розміщення привілейованих акцій; права акціонерів - власників привілейованих акцій кожного класу у разі розміщення привілейованих акцій; наявність переважного права акціонерів приватного товариства на придбання акцій цього товариства, які пропонуються їх власником до продажу третій особі, та порядок його реалізації або відсутність такого права; порядок повідомлення акціонерів про виплату дивідендів; порядок скликання та проведення загальних зборів; компетенцію загальних зборів; склад органів товариства та їх компетенцію, порядок утворення, обрання і відкликання їх членів та прийняття ними рішень, а також порядок зміни складу органів товариства та їх компетенції;тощо.

Відповідно до вимог ст. ст. 25, 32, 33 Закону кожний акціонер має однакову сукупність прав, включаючи право на участь в управлінні акціонерним товариством шляхом участі у загальних зборах товариства, які є вищим органом акціонерного товариства. До виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема: прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 % вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства, тощо.

Наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу. До компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом, а також переданих на вирішення наглядової ради загальними зборами (ст. 51, 52 Закону).

Закон (ст. ст. 58, 60) визначає також виконавчий орган акціонерного товариства, який здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган акціонерного товариства підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Порядок прийняття рішень особою, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, встановлюється статутом акціонерного товариства.

Згідно Статуту Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія об'єднана», затвердженого позачерговими загальними зборами ПАТ «ТАКО» від 17.10.2014 року - товариство створено з метою здійснення підприємницької діяльності для одержання прибутку в інтересах акціонерів товариства (ст. 2.1 Статуту). Управління та контроль за діяльністю товариства здійснюють його органи: загальні збори, наглядова рада, генеральний директор, як виконавчий орган, який діє в межах повноважень встановлених статутом, та ревізор. (ст. 10.1 Статуту). Загальні збори товариства є вищим органом товариства (ст. 10.2 Статуту) до виключної компетенції яких віднесено, серед іншого, прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства (ст. 10.5.22 Статуту).

До компетенції наглядової ради товариства віднесено питання про прийняття рішення про вчинення значних правочинів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що їх предметом становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства (ст. 10.67.18 статуту).

До компетенції генерального директора товариства - виконавчого органу віднесено представництво інтересів товариства перед третіми особами, затвердження будь яких документів від імені товариства, окрім тих, що віднесено до компетенції загальних зборів, підписання договорів, інших правочинів (ст.10.102 Статуту).

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем на вимогу суду представлено останню редакцію Статуту товариства, затвердженого у 2014 році в той час як спірний правочин укладено між сторонами в 2012 році і саме на момент укладення даного правочину суд, витребував Статут.

Крім того в підтвердження укладення договору з порушенням вимог ст. 70 Закону, ст. ст. 10.5.22, 10.67.18 представленого Статуту, позивач надає Баланс ПАТ «ТАКО» станом на 31.12.2011 року (остання річна фінансова звітність товариства перед укладенням спірного правочину), стверджує, що вартість активів товариства на той час становила 470 544, 00 грн, і враховуючи, що вартість наданих відповідачем послуг становила 7 071 379, 02 грн (що перевищує 10-25 % вартості активів) даний правочин підлягав укладенню за попереднім схваленням загальними зборами або Наглядовою радою.

Дане твердження позивача спростовується представленими в матеріалах справи доказами, оскільки з представленого Балансу ПАТ «ТАКО» станом на 31.12.2011 року вбачається, що вартість активів товариства на той час становила 470 544, 00 тис. грн (470 544 000, 00 грн) оскільки одиниця виміру балансу товариства зазначається у тис. грн.

Отже з врахуванням вартість послуг наданих відповідачем за спірним договором - 7 071 379,02 грн. ця сума не перевищує 10-25 % вартості активів за даними річної фінансової звітності товариства станом на 31.12.2011 року і дана угода не підлягала обов'язковому погодженню загальними зборами товариства чи Наглядової ради.

Крім того апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що у відповідності до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником товариства з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11, із послідуючими змінами та доповненнями, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів).

В матеріалах справи представлено докази оплати позивачем послуг за договором від 26.09.2012 року № ТЕО-26/09-12 (а. с. 24-45) за платіжними дорученнями позивача, що свідчить про виконання останнім умов договору, відтак схвалення його юридичною особою.

За даних обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що доводи позивача про недійсність договору транспортно-експедиційного обслуговування від 26.09.2012 року № ТЕО-26/09-12 (а. с. 12-16), який укладений між сторонами, не відповідають фактичним обставинам справи, наведеним нормам чинного законодавства та не порушує прав позивача.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Черкаської області від 13.02.2015 року у справі № 925/2102/14 відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» на рішення господарського суду Черкаської області від 13.02.2015 року у справі № 925/2102/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 13.02.2015 року у справі № 925/2102/14 залишити без змін.

3. Справу № 925/2102/14 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко