РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015Справа №910/7834/15-г
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7»

до публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

про розірвання договору

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Довгалюк А.В. - представник за довіреністю №167 від 20.02.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» до публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про розірвання договору №05999/5-02 від 05.10.2005р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 7» та публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (надалі - Договір) з 26.04.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.04.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.05.2015 року.

В судовому засіданні 18.05.2015 року судом оголошено перерву до 26.05.2015 року.

Ухвалою від 26.05.2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів на відкладено розгляд справи на 09.06.2015 року.

В судовому засіданні 09.06.2015 року оголошено перерву до 15.06.2015 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 7» не є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, оскільки не має відповідної ліцензії, а тому, не вправі проводити діяльність даного виду, що виключає будь-яку можливість бути стороною вищезазначеного Договору, в розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що зміни, на які посилається позивач, а саме внесенні Законом України «Про внесення змін до деяких Закону України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014р. не були внесені в спеціальні норми законодавства, а відтак, вказані положення не мають імперативного характеру, оскільки не є нормами прямого зобов'язального характеру, а тому, посилання позивача на ці норми, в якості обставин, що істотно змінились та відповідно порушують майнові права та інтереси позивача, за твердженнями останнього, є необґрунтованим.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

05.10.2005 року між відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 7» (абонент) укладено Договір, у відповідності з Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», за яки постачальник зобов'язаний надати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язався здійснити своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Дежжитлокомунгоспу України №65 від 01.07.1994 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 року №165/374, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 року №403/6691, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за договором.

Відповідно до п.7.1 Договору, останній укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить про це іншу сторону(пункт 7.1. Договору).

Договір може бути розірвано у випадках, передбачених чинним законодавством, за згодою сторін або у судовому порядку (пункт 7.2 Договору).

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198-VII були внесені зміни до деяких законів України, зокрема, до ст.ст. 19, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та доповнено їх новими частинами.

Згідно з п.4, 5 ст.19 названого вище Закону України виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відтак, у зв'язку з істотною зміною обставин та неможливістю подальшого надання таких послуг позивач просить розірвати Договір з 26.04.2015р. на підставі статей 651, 652 ЦК України.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, зміна та припинення правовіднощення.

Згідно з частиною 2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За приписами статті 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Нормами частини 1 статті 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 статті 651 ЦК України).

Відповідно до статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 23.05.2011 Верховного Суду України по справі № 3-47гс11.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» № 1198-7 від 10.04.2014 року, який набрав чинності 26.04.2014 року були внесені зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статтю 19 було доповнено частинами 4 та 5.

Також, було доповнено статтю 29 вказаного Закону України частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Водночас, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.06.2011р. положення статті 652 ЦК України пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 цього Кодексу, при істотній зміні обставин.

Отже, підстави, визначені статтями 651 та 652 ЦК України, є вичерпними для розірвання договору у судовому порядку.

Сторони в момент укладення спірного договору не могли передбачити, що настануть ті обставини, про які зазначає позивач у позові, при цьому зміна обставин була зумовлена причинами, які позивач не міг усунути, а із договорів та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, позивач не довів суду, що виконання спірного договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

При цьому, обставину, що з кола суб'єктів, між якими укладається договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, законом виключено балансоутримувачів, суд не вважає підставою для розірвання договору.

Наразі, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» є виробником послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та на підставі ст.19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002р.№2918-ІІІ «послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів власниками будинків, що перебувають у приватній власності».

Серед вичерпного переліку споживачів, передбаченого ст. 19 Закону № 2918-ІІІ власників квартир, орендарів чи квартиронаймачів у багатоквартирному будинку не визначено.

Відповідно до Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, визначено, що «виробник послуг із централізованого водопостачання та водовідведення надає послуги виключно до зовнішнього зрізу будинку», тобто без використання внутрішньобудинкових мереж.

Обслуговування внутрішньобудинкових мереж належить до складу утримання будинку та прибудинкової території і сплачується населенням у квитанції організації, яка за це відповідає (ОСББ або ЖЕК, ТОВ). Внутрішньобудинкові мережі є спільною сумісною власністю власників приміщень у будинку, і тільки вони мають право ними розпоряджатися. Зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачають передавання функцій з обслуговування мереж суб'єкту господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

В жовтні 2014 року Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 532 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869» внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. № 868 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», а саме доповнено Порядком формування тарифів на послуги з центрального водопостачання холодної води, водовідведення із використанням внутрішньобудинкових систем. Пункт 8 встановлює, що тарифи на послуги розраховуються з урахуванням втрат та витрат води у внутрішньобудинкових системах відповідно до законодавства.

Витрати на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення включаються до складу тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Виконання робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення виконавцем здійснюється згідно з договором, укладеним між ним та власником або балансоутримувачем систем холодного водопостачання, водовідведення або уповноваженою ним особою.

Тобто, обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення включається до складу тарифу на послуги з утримання будинків, а не до тарифу на водопостачання та водовідведення.

Отже, для Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» спеціальним нормативно-правовим актом на підставі якого здійснюється діяльність щодо централізованого водопостачання та водовідведення є Закон України «Про питну воду і питне водопостачання», а норми Закону України «Про житлово-комунальній послуги» є загальними. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом, перевага надається спеціальному.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» є суб'єктом природних монополій у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, відповідно до Закону України «Про природні монополії».

Ліцензована діяльність з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення закінчується на межі балансової належності мереж виробника та споживача.

Межею внутрішньої системи водопроводу є зовнішня поверхня стіни будівлі, відповідно до п. 11.1.1 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству від 05.07.1995 № 30.

Тобто, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» здійснює ліцензовану діяльність до зовнішньої поверхні стіни будівлі.

Підприємство ліцензіат може працювати у багатоквартирному будинку за умови, як мінімум, беззбитковості такої діяльності. Послуги з холодного водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку - не ліцензований вид діяльності, а відтак витрати на обслуговування та ремонт внутрішньобудинкової мережі не включено до тарифу на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Витрати на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення включаються до складу тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Отже, відповідач не отримує кошти за ці послуги.

На сьогодні не визначений механізм та порядок укладання договорів між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та власниками квартир у багатоповерхових будинках, не встановлено порядку передачі внутрішньобудинкових мереж з балансу виконавця послуг (експлуатуючих організацій, ЖЕКів, ОСББ, ТОВ) на баланс (в оперативне управління, господарське відання) відповідача, що свідчить про те, що внесені зміни та доповнення до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в частині визначення виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведенням суб'єкту господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення не мають зобов'язального характеру.

Також відповідно до договору доручення від 27.11.2014р. № 96А/1198-02 який укладено між товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 7» (повірений) та публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (довіритель) довіритель доручає вчиняти повіреному обробку та розщеплення платежів населення - власників квартир та квартиронаймачів за послуги з центрального постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, що надані довірителем, в тому числі з урахуванням субсидій та пільг.

Відповідно до п.3.1.3 договору доручення повірений в особі представника кожного робочого дня виконує розщеплення платежів за комунальні послуги, отриманих від споживачів за минулий робочий або неробочий день (дні), та після здійснення розщеплень, протягом трьох банківських днів, повірений перераховує розподілені кошти на розрахунковий рахунок довірителя окремо за:

- холодне водопостачання;

- водовідведення холодної та гарячої води.

Відтак, за висновками суду, розірвання спірного правочину призведе до порушення норм Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. № 190.

Наслідком розірвання Договору є загроза не отримання мешканцями будинків, послуг з постачання питної води та водовідведення.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, припинення правовідношення.

Згідно з ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Фактичні обставини справи свідчать про відсутність істотних зміни обставин, які відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК України були б достатньою підставою для розірвання договору за рішенням суду.

Отже, договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, укладений 05.10.2005р. між позивачем та відповідачем, відповідає нормам законодавства України, яке регулює взаємовідносини між сторонами, відтак немає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, у зв'язку з чим суд відмовляє позивачу в задоволенні його позовних вимог повністю.

Судовий збір згідно з ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 22.06.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий