КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа№ 910/4509/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: Григор'єва К.Є. - представник, дов. б/н від 19.02.2015;

від відповідача: Колтигін А.П. - представник, дов. № 8 від 19.01.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015

у справі № 910/4509/15-г (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Робін Фрут"

до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА Україна"

про стягнення 9 535,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі № 910/4509/15-г позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9 260,55 грн. основного боргу, 599,26 грн. пені, 43,28 грн. 3% річних, 777,89 грн. інфляційних втрат, 1 827,00 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що доказів погашення заборгованості в добровільному порядку відповідачем не надано; вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором поставки № 303262/14 від 01.07.2014 у розмірі 9 260,55 грн. є обґрунтованими та документально підтвердженими; відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції, нарахованого на суму боргу, підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі № 910/4509/15-г скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права і прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник посилається на те, що у зв'язку із порушенням вимог договору постачальником щодо якості товару, відповідач здійснив повернення товару позивачу і застосував до нього штрафні санкції, право на це передбачено п.п. 8.13-8.14 договору; у сторін виникли однорідні (фінансові) зустрічні вимоги: у покупця - щодо оплати фактично прийнятого товару, а у постачальника щодо виплати передбаченого договором штрафу за поставку неякісної продукції; згідно п. 7.12 договору, сторони домовилися про взаємозалік однорідних зустрічних вимог, що виникли між сторонами, який може бути виконано шляхом зменшення кредиторської заборгованості покупця перед постачальником в якості зобов'язання щодо оплати вартості раніше поставленого товару, такий взаємозалік було зроблено відповідачем.

Як стверджує скаржник, вартість поставленого товару, яка складає 147 000,51 грн., з урахуванням оплати товару в розмірі 103 992,61 грн., вартості повернутого товару 34 652,35 грн. та розміру штрафних санкцій - 15 800,00 грн., відповідач не має заборгованості перед позивачем за поставлений товар в рамках договору поставки №303262/14 від 01.07.2014.

Позивач у письмовому запереченні на апеляційну скаргу, поданому через відділ документального забезпечення суду, заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, те що, відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджують факт порушення договору, його вид, та кількісні ознаки для застосування штрафних санкцій згідно із п. 4 додатку № 2 до договору; надсилання на адресу постачальника повідомлень про застосування штрафних санкцій; на відсутність підстав для застосування взаємозаліку.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи письмового заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до суду першої інстанції подано позовну заяву про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки №303262/14 від 01.07.2014, що разом становлять 9 574, 64 грн., з яких: 9 260,55 грн. - прострочена заборгованість за договором, 26,64 грн. 3% річних за користування коштами, 287,45 грн. пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, витрати понесені на сплату судового збору.

18.03.2015 позивачем до суду першої інстанції подано заву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором поставки № 303262/14 від 01.07.2014 та штрафні санкції, що разом становлять 10 681,08 грн. з яких: 9 260,55 грн. прострочена заборгованість за договором, 43,38 грн. 3% річних за користування коштами, 599,26 грн. пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 777,89 грн. інфляційних втрат, витрати понесені на сплату судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.07.2014 між позивачем та відповідачем, укладено договір поставки № 303262/14, відповідно до п. 1.2 якого позивач, за договором постачальник, зобов'язується відповідно до замовлень відповідача, за договором покупця, передавати у власність (постачати) покупцю, а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах, передбачених цим договором, у тому числі додатковими умовами поставки, котрі погоджуються сторонами в додатку №1, додатку № 2, додатку № 3, які є невід'ємними частинами цього договору.

Згідно із п. 7.2 договору № 303262/14 загальна ціна договору визначається, виходячи із загальної вартості товару, поставленого за умовами цього договору, що визначається на підставі належним чином оформлених видаткових накладних з обов'язковим вирахуванням з цієї суми вартості товару, що був повернутий.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Факт поставки позивачем та прийняття відповідачем товару підтверджується наданими у справі копіями видаткових накладних із підписами представників сторін та відбитками печаток, а саме видаткові накладні № 1789 від 20.10.2014, № 1806 від 24.10.2014, № 1807 від 25.10.2014, № 1921 від 02.12.2014, № 1935 від 04.12.2014, № 1940 від 05.12.2014, № 1998 від 24.12.2014, № 1 від 05.01.2015 на загальну суму 147 905,51 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем повернуто позивачу товар на загальну суму 34 652,35 грн. на підставі розрахунків №34 від 20.10.2014, №59 від 24.10.2014, №60 від 25.10.2014, № 18 від 02.12.2014, №19 від 04.12.2014, №43 від 05.12.2014, № 97 від 24.12.2014, №6 від 05.01.2015.

Відповідно до п. 7.10 договору №303262/14 оплата товару покупцем здійснюється виключно після факту поставки товару у строки, що погоджені сторонами в додатку № 2 до цього договору.

Згідно із п. 1.1 додатку №2 до договору №303262/14 строк оплати товару 14 календарних днів з дати отримання товару покупцем за умови надання належним чином оформлених документів.

У п. 7.13 договору № 303262/14 сторонами погоджено, що покупець проводить розрахунки за цим договором в установлений платіжний день, яким є вівторок; датою оплати вважається дата списання банківською установою грошових коштів з рахунку покупця.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідачем в рахунок оплати товару згідно із договором перераховано 103 992,61 грн., що також підтверджено матеріалами справи (а.с. 44-46).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №303262/14 склала 9 260,55 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів повної оплати одержаних від позивача товарів відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги немає підстав визнати такими, що звільняють відповідача від обов'язку оплатити одержаний від позивача товар, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Позивачем пред'явлено відповідачу претензію №12/2014 від 12.02.2015, про сплату суми боргу, неустойки та штрафних санкцій за невиконання умов договору у сумі 9 260,55 грн.

Докази виконання вимоги претензії або надсилання заперечень, у матеріалах справи відсутні.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У п. 4.1 додатку №2 до договору №303262/14 сторони передбачили, що у випадку невиконання або неналежного виконання покупцем своїх зобов'язань щодо оплати товару за умовами цього договору, постачальник має право стягнути з покупця пеню, за умови надання останньому письмового обґрунтованого повідомлення щодо змісту неналежно виконаної покупцем умови цього договору, та із зазначенням дати, з якої нараховується відповідна пеня.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши, суд апеляційної інстанції вважає суми, нараховані позивачем, простроченої заборгованості, 3 % відсотків річних, пені, інфляційних нарахувань, за періоди, зазначені позивачем, правильними.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Посилання скаржника на те, що відповідач не має заборгованості перед позивачем за поставлений товар в рамках договору поставки № 303262/14 від 01.07.2014, є хибними.

Згідно із п. 7.12 договору № 303262/14покупець має право відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України, враховуючи положення п.п. 7.12.1, 7.12.2, 7.12.3, провести взаємозалік однорідних зустрічних вимог, що виникли у покупця по відношенню до постачальника, як в межах цього договору, так і на підставі інших договорів та/або правочинів, укладених між покупцем та постачальником; при здійсненні взаємозаліку відповідних грошових сум покупець письмово повідомляє постачальника шляхом направлення останньому відповідного повідомлення за адресами та координатами, що зазначені в додатку № 4 до цього договору.

Відповідачем до матеріалів справи надано рахунки про фінансові санкції за недопоставку товару №№ ВО , ВО , ВО , ВО .

Однак до доказів їх надсилання позивачу ненадано, а позивач заперечує проти одержання повідомлення відповідача про нарахування санкцій, зокрема, у запереченні на відзив (а.с. 109).

Крім того, зазначені рахунки відповідача не є повідомленнями про залік, адже у цих рахунках міститься вимога перерахувати суму санкції протягом 10 календарних днів на зазначений рахунок відповідача.

Отже, у зв'язку із недоведенням дотримання умов договору №303262/14, у відповідача відсутні підстави стверджувати про здійснений взаємозалік.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є правильним.

Стосовно дотримання норм процесуального права, то та обставина, що судом прийнята до розгляду позовна вимога, у тому числі й про стягнення інфляційних нарахувань, заявлена у заяві позивача про збільшення позовних вимог, не може бути підставою для зміни рішення, оскільки статтею 104 ГПК України встановлено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Як зазначено в п. 26 листа Вищого господарського суду України від 29.06.2010 № 01-08/369 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України", суду апеляційної інстанції необхідно мати на увазі припис частини другої статті 104 цього Кодексу, за яким порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі № 910/4509/15-г залишити без змін, апеляційну скаргу Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА Україна" без задоволення.

2. Справу № 910/4509/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 17.06.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай