РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015Справа №910/10436/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Прінт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріада 2003»

про стягнення 129 156,46 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача Гаряча Ж.С. - по дов. №б/н від 26.05.2015р.

Від відповідача Белінський П.Є. - по дов. №8 від 27.10.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм - Прінт» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріада 2003»

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2015р., відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, порушено провадження по справі 910/10436/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 25.05.2015р.

22.05.2015р. через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи на вимогу ухвали суду.

25.05.2015р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІАДА 2003" заперечує проти позову в повному обсязі з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, "Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень".

У відповідності до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, "Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства".

Позивач стверджує про факт відсутності встановлення строку оплати товару (арк. 4 абз. 10 позовної заяви), але не надає доказів направлення відповідачеві (отримання відповідачем) відповідної вимоги про оплату товару; у т.ч. позивач не надав суду доказів отримання позивачем претензії за № 1-20/02/15.

Позивач безпідставно стверджує про незастосування до правовідносин сторін вимог ст. 530 Цивільного кодексу України (арк. 4 абз. 9 позовної заяви), та про те, що сторони мають керуватись судовими прецедентами, що суперечить ч. 1 ст. 19 Конституції України, у відповідності до якої: "Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством". Звертаю увагу суду на зміст ч. 1 -3 ст. 9 Конституції України, у відповідності до якої: "В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії".

Відповідач не оспорює твердження позивача про той факт, що "перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару", але зазначене твердження свідчить про той факт, що у покупця виникає право на оплату отриманого товару, а не обов'язок по його оплаті саме у день відвантаження.

У відповідності до ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, особа має право на захист, у т.ч. судовий, свого цивільного права у разі його порушення; але позивач не довів, що його права було порушено відповідачем, зокрема прострочення відповідачем строку оплати товару, який було поставлено позивачем.

На сьогоднішній день вартість поставленого позивачем і неоплаченого відповідачем товару складає 86152,51 грн. При розрахунку суми боргу позивачем не враховано оплати відповідача згідно платіжних доручень від 28 квітня 2015 року та 18 травня 2015 р. на загальну суму 11000,00 грн.

У зв»язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, розгляд справи було відкладено на 10.06.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував із підстав викладених у відзиві.

В судовому засіданні 10.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, долучивши до матеріалів справи надані позивачем та відповідачем докази та заслухавши в засіданні пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

В період з червня 2014 року по січень 2015 року на підставі попередньо узгоджених замовлень між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайм - Прінт» (надалі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тріада 2003» (надалі відповідач), позивач виготовив та передав відповідачу поліграфічну продукцію на загальну суму 453 225. 41 грн., що підтверджується видатковими накладними за період з 15.07.2014 року по 26.01.2015р. (оригінали оглянуті в судовому засіданні, а належним чином засвідчені копії залучені до матеріалів справи) та довіреностями виданими в період з 14.07.2014р. по 26.01.2015р.

Частина товару на суму 2 116, 90 грн. була повернута відповідачем позивачу згідно видаткової накладної №000000871 від 24.10.2014р.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідач частково оплатив отриманий товар, станом на день звернення позивача з позовом та порушення провадження у справі заборгованість відповідача перед позивачем становить 97 152, 51 грн.

Факт заборгованості підтверджується підписаними сторонами актами звірки взаєморозрахунків.

Після порушення провадження у справі відповідач здійснив часткове погашення заборгованості, а саме перерахував позивачу грошові кошти в сумі 11 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2014 від 28.04.2015р. та №235 від 18.05.2015р.

Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 86 152, 51 грн.

Наявність заборгованості в сумі 86 152, 51 грн. не заперечується відповідачем. Однак відповідач заперечує проти стягнення основного боргу посилаючись на те, що строк оплати вартості отриманої продукції не настав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Між сторонами склалися відносини по поставці товару.

Відповідно ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В свою чергу, в п.1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» зазначає: якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої ст. 530 ЦК України, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин |не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і, яка ;відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення - записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою ст. 692 ЦК України.

Тобто, положення частини другої ст. 530 ЦК України, до правовідносин , що склалися між позивачем та відповідачем не застосовується.

і Оскільки інший строк оплати товару у видаткових накладних встановлений не був, а також строк оплати не прив'язувався до моменту пред'явлення вимоги, то відповідач повинен був розрахуватись з позивачем після підписання покупцем видаткової накладної, як здійснення факту отримання товару. Наведені правові позиції викладені в постановах Вищого господарського суду України від 21.04.2011р. у справі № 9/252-10 та від 28.02.2012р. у справі № 5002-8/481-2011.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 86 152, 51 грн. належним чином доведений.

З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 86 152,51 грн. підлягають задоволенню.

Провадження у справі в частині стягнення 11 000 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дана сума сплачена відповідачем після порушення провадження у справі.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат та встановлено, що вказані показники розраховані вірно.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 1694,13 грн. та інфляційні втрати в розмірі 30309,82 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене та відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріада 2003» (03127, м. Київ, пр.. 40- річчя Жовтня, 120 коп. 1, код 32302926) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм - Прінт» (02099, м. Київ , вул. Бориспільська, 9, код 37445112) 86 152 грн. 51 коп. основний борг, 1 694 грн. 13 коп. - 3% річних, 30 309 грн. 82 коп. - інфляційні та 2 583 грн. 14 коп. судового збору.

В іншій частині провадження у справі припинити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2015р.

Суддя Т.Ю.Трофименко