РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

09 червня 2015 року Справа № 924/258/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка ОСОБА_1 (пост.дов. НАК 580000 від 26.01.2015 р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.04.15 р.

у справі № 924/258/15

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Ярмолинецької центральної районної лікарні

про визнання недійсним у частині терміну дії Договору - п.9.1. Договору оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району від 01.12.2011 року, предметом якого є оренда нежитлового приміщення

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Хмельницької області від 29.04.2015 р. у справі № 924/258/15 відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Ярмолинецької центральної районної лікарні про визнання недійсним п.9.1. договору оренди (найму) нежитлового приміщення (стосовно терміну дії договору) із подальшим приведенням сторонами даного положення договору у відповідність до вимог чинного законодавства, тобто - визначення терміну не менше, ніж п'ять років.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 29.04.2015 р. у справі № 924/258/15 скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення прийняте судом із порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки господарського суду в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, рішення прийняте без належної оцінки та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Пояснює, що скаржником та відповідачем 01.12.2011 р. укладений договір оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району, розташованого по АДРЕСА_1 в приміщенні поліклініки головного лікувального корпусу загальною площею - 26,8 кв.м, під розміщення аптеки. Відповідно до п. 9.1 договору термін його дії визначений до 01.11.2014 р.

Доводить, що при укладенні спірного договору, з боку позивача жодних пропозицій щодо укладання договору на менш тривалий період на адресу відповідача не надходило, а тому, на думку скаржника, п. 9.1 договору є таким, що суперечить вимогам ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України у п.4.4 постанови від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» як аналогію до правовідносин у даному спорі.

Зауважує, що спірний договір був укладений 01.12.2011 р., після набрання чинності змін до ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» щодо мінімального терміну договору оренди комунального майна, тобто такий термін не може бути меншим, ніж п'ять років за виключенням випадків, коли орендарем запропонований менший термін.

Пояснює, що у договорі від 01.12.2011 р. відсутні жодні посилання на договір від 01.01.2009 р., а лише вказано на існування взаємовідносин між сторонами щодо строкового, платного користування орендарем об'єктом оренди, які започатковані в 2009 році. Зазначає, що за спірним договором від 01.12.2011 р. не пролонгується попередній договір від 01.01.2009 р., також він не є додатковою угодою до договору від 01.01.2009 р. Зазначає, що по закінченню терміну дії договору від 01.01.2009 р. скаржник повернув відповідачу дане приміщення із оформленням відповідного акту від 01.09.2009 р.

На виконання зобов'язань за спірним договором від 01.12.2011 р. на підставі акту прийому-передачі від 01.12.2011 р. відповідачем було передано скаржнику приміщення вже іншою площею - 26,8 кв.м.

Посилаючись на ст.ст.8, 9 Конституції України, скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо невірно обраного скаржником способу захисту порушеного права. Вважає, що приймаючи оскаржуване рішення від 29.04.2015 р. суд першої інстанції безпідставно і протиправно обмежив скаржника у застосуванні на власний суб'єктивний розсуд матеріального права, з метою захисту порушеного права.

Ярмолинецька центральна районна лікарня подала відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого вважає рішення господарського суду Хмельницької області від 29.04.2015 р. у справі № 924/258/15 законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга позивача є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

Посилаючись на ст.11, ч.1 ст.626, ст.638 Цивільного кодексу України, ст.181, ч.6 ст.283 Господарського кодексу України, ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідач пояснює, що позивачем не складено протокол розбіжності щодо запропонованого проекту договору оренди нерухомого майна від 01.12.2011 р., отже, він фактично погодився з умовами договору, який є предметом розгляду.

Зазначає, що ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» законодавець визначив умови, які є істотними для даних договорів, які при укладанні оскаржуваного договору оренди між сторонами дотримано. Крім того, відповідно до ст.12 цього закону договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Стверджує, що факт укладення договору оренди нерухомого майна 01.12.2011 р. позивачем не заперечується, будь-яких пропозицій чи заперечень від позивача щодо змісту вказаного договору оренди, в тому числі і по строку його дії, як на момент укладання договору, так і протягом терміну його дії, до відповідача не надходило.

Пояснює, що правовідносини сторін щодо строкового платного користування позивачем об'єктом оренди згідно з укладеного між сторонами договором оренди нерухомого майна були започатковані у 2009 році, про що зазначено у пункті 1.2 договору оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району від 01.12.2011 р. Враховуючи те, що правовідносини оренди між сторонами виникли у 2009 році та те, що договір оренди від 01.12.2011 р. лише їх фактично продовжив, відповідач вважає, що право позивача на укладення договору оренди на п'ятирічний термін, як це визначено спеціальним законом та зазначено позивачем у позовній заяві як підставу визнання недійсним п.9.1 договору оренди, не порушено.

Доводить, що правовий аналіз законодавчих положень, які обумовлюють термін дії договору оренди не менше п'яти років, дає підстави для висновку, що визначений термін відноситься до договорів оренди, укладених вперше. Зазначає, що аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 26.05.2011 р. у справі № 5/196.

Ярмолинецька центральна районна лікарня не забезпечила явку свого представника у судове засідання 09.06.2015 р. Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до норм ст.ст.99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

Ярмолинецька центральна районна лікарня Хмельницької області/орендодавець та приватний підприємець ОСОБА_2/орендар 01.12.2011 р. уклали договір оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району, згідно з п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району Хмельницької області загальною площею 26,8 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться в приміщенні поліклініки головного лікувального корпусу, під розміщення аптеки.

У п.1.2 договору зазначено про взаємовідносини сторін щодо строкового, платного користування орендарем об'єктом оренди, які започатковані у 2009 році.

Пунктом 8.6 договору сторони передбачили, що з моменту вступу в дію цього договору всі попередні договори, угоди, домовленості, листування, що так чи інакше стосувалися предмету цього договору, втрачають юридичну силу.

Відповідно до п.9.1 договір набуває чинності з першого грудня дві тисячі одинадцятого року і діє до першого листопада дві тисячі чотирнадцятого року включно.

Відповідно до п.9.4 договір припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; відчуження об'єкта оренди орендодавцем (за участю орендаря); ліквідації орендаря (юридичної особи) при відсутності правонаступництва або смерті орендаря (фізичної особи); у разі припинення підприємницької діяльності орендаря, закінчення терміну дії дозволів, ліцензій, патентів; у разі відмови орендодавця від договору у випадках, передбачених чинним законодавством; в інших випадках, передбачених цим договором або законодавчими актами України.

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідача /а.с.7-9/.

01.12.2011 р. орендодавець за актом прийому-передачі частини нежитлового приміщення (кімнати) передав, а орендар прийняв окремо визначене нежитлове приміщення, частина поліклініки центральної районної лікарні площею 26,8 кв.м /а.с.10/.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, відповідно до договору № 7 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад від 01.01.2009 р., Ярмолинецька центральна районна лікарня/орендодавець перевала підприємцю ОСОБА_2 /орендар у користування частину приміщення поліклініки центральної районної лікарні, кімнату площею 18 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, на строк 35 місяців - з 01.01.2009 р. до 01.12.2009 р. включно.

Встановлено також, що на підставі цього договору відповідно до акту прийому-передачі від 01.09.2009 р. орендодавцем передано, а орендарем прийнято для використання частину нежитлового приміщення в нежитловій будівлі Центральної районної лікарні площею 18 кв.м. на строк 35 місяців з 01.01.2009 р. до 01.12.2011 р. Акт підписано сторонами та скріплено печаткою Ярмолинецької ЦРЛ. Тобто - правовідносини оренди між сторонами існували до укладання договору 01.12.2011 р., однак на інших умовах, щодо іншого об'єкту.

Позивач доводить у позові, що умови п.9.1 договору суперечать ч.1 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині встановлення строку дії договору, тому просить визнати недійсною таку умову із подальшим приведенням сторонами даного положення договору у відповідність до вимог чинного законодавства, тобто - визначення терміну не менше, ніж п'ять років..

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову, враховуючи наступне.

На підставі договору між сторонами склались правовідносини оренди.

Відповідно до норм ст.759 ЦК України та ч.1 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Згідно з частиною 4 ст.284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Оскільки орендоване майно є комунальним правовідносини оренди за договором від 01.12.2011 р. оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Частиною 4 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

За змістом статей 759-762 ЦК України та ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними для даного виду договорів є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування.

Частинами 1, 2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Колегією суддів встановлено, що сторонами 01.12.2011 р. погоджено без зауважень та заперечень всі істотні умови договору оренди комунального майна - нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району, в тому числі, строк його дії /п.9.1. договору/, про що свідчать підписи представників позивача та відповідача під текстом договору.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження інших пропозицій чи заперечень щодо змісту та умов вказаного договору оренди, зокрема, щодо строку його дії, як на момент укладання договору, так і протягом терміну його дії.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача в судовому засіданні, протокол розбіжностей до запропонованого проекту договору оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району від 01.12.2011 р. позивач підприємець ОСОБА_2 не складав.

Отже, підписання позивачем договору без заперечень підтверджує його волевиявлення на укладання договору оренди на строк з першого грудня дві тисячі одинадцятого року і діє до першого листопада дві тисячі чотирнадцятого року включно. Протягом дії договору інших пропозицій від орендаря також не було.

Термін дії договору закінчився першого листопада дві тисячі чотирнадцятого року - до звернення позивачем з позовом до суду (19.02.2015 р. згідно з вхідним штемпелем суду).

Враховуючи такі обставини, колегія суддів вважає, що відсутність пропозиції орендаря про укладення договору на менший строк, ніж п'ять років, як окремого документу - не свідчить про невідповідність умови п.9.1. договору нормам ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"

Згідно зі ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечність змісту цього правочину Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. (Аналогічна правова позиція викладена у п.2.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р.).

Суд також звертає увагу, що норми ст.16 ЦК визначають способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, і застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Належними способами захисту є такі способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Позивач з метою продовження строку дії договору оренди від 01.12.2011 р. на термін до п'яти років, просить суд визнати недійсним у частині терміну дії договору - п.9.1. договору оренди (найму) нежитлового приміщення із подальшим приведенням сторонами даного положення договору у відповідність до вимог чинного законодавства - тобто, у термін не менший, ніж п'ять років. Тобто, після закінчення дії договору позивач фактично має намір внести зміни до договору щодо його істотної умови, однак не шляхом такої пропозиції про внесення змін до договору, а шляхом визнання договору недійсним. З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неналежний спосіб захисту права.

Норма ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" дає орендарю право продовжувати орендні відносини на строк до п'яти років і визначення конкретного строку, на який продовжується строк договору, повинно бути здійснено шляхом внесення змін до договору. Відповідно до п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" роз'яснено, що у зв'язку з цим орендар має право звернутися з відповідним позовом до суду в будь-який час до припинення дії договору оренди.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання п.9.1 договору недійсним із подальшим приведенням сторонами даного положення договору у відповідність до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 29.04.2015 р. у справі № 924/258/15 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати покладаються на позивача згідно з ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 29.04.2015 р. у справі №924/258/15 залишити без змін.

Справу № 924/258/15 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.