РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015Справа №918/278/15

За позовом Громадської організації «Лікарняна каса Рівненської області»

до Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит»

про зобов'язання виконати умови договору

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Загородня Б.П. - довіреність б/н від 18.05.2015 року;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Громадська організація «Лікарняна каса Рівненської області» звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит», в якій просив суд зобов'язати відповідача виконати умови договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення умов Договору №67696 на розрахунково-касове обслуговування від 13.01.2010 року не було здійснено за поданими позивачем платіжними дорученням перерахування коштів у встановлений законом строк та, всупереч вимог п. 1.12. Інструкції НБУ №22, не повідомлено позивача про причини невиконання платіжних доручень.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, зобов'язавши відповідача перерахувати грошові кошти за платіжними дорученнями: №127 від 04.03.2015 року на суму 1 647,77 грн., №128 від 04.03.2015 року на суму 7 612,99 грн., №129 від 04.03.2015 року на суму 12 757,56 грн., №130 від 04.03.2015 року на суму 8 039,65 грн., №132 від 04.03.2015 року на суму 13 944,72 грн.

Ухвалою господарського суду Рівненської області №918/278/15 від 19.03.2015 року прийнято справу до розгляду, порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 31.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області №918/278/15 від 31.03.2015 року матеріали справи за позовом Громадської організації "Лікарняна каса Рівненської області" до Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та Кредит" про зобов'язання виконати умови договору, передано за встановленою територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва (01030, місто Київ, вулиця Б. Хмельницького, 44 - в).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.04.2015 року прийнято матеріали справи №918/278/15 до розгляду та призначено розгляд справи на 19.05.2015 року.

14.04.2015 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду та повернення судового збору.

28.04.2015 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву про припинення провадження по справі та повернення судового збору.

В судове засідання 19.05.2015 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 19.05.2015 року представник позивача просив суд припинити провадження по справі та підтримав подану 28.04.2015 року через канцелярію суду заяву.

В судовому засіданні 19.05.2015 року судом відмовлено в задоволенні заяви про припинення провадження у справі в зв'язку з її необґрунтованістю.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 19.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2010 року між Громадською організацією «Лікарняна каса Рівненської області» (далі по тексту - клієнт, позивач) та Публічним акціонерним товариством Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач, Банк, ПАТ «Фінанси та Кредит») укладено Договір №67696 банківського рахунку (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 2.1. Договору) Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування Рахунку в операційний день Банку у порядок і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

За умовами п. 2.2. Договору, списання Банком грошових коштів з Рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Позивачем було подано для виконання до ПАТ «Фінанси та Кредит» наступні платіжні доручення (далі по тексту разом - платіжні доручення):

- №127 від 04.03.2015 року на суму 1 647,77 грн.;

- №128 від 04.03.2015 року на суму 7 612,99 грн.;

- №129 від 04.03.2015 року на суму 12 757,56 грн.;

- №130 від 04.03.2015 року на суму 8 039,65 грн.;

- №132 від 04.03.2015 року на суму 13 944,72 грн.

Суд зазначає, що вищевказані платіжні доручення прийняті банком, про що свідчать відмітки Банку платіжних дорученнях, а тому в день отримання вказаних платіжних доручень Банк зобов'язаний був перерахувати грошові кошти за призначенням

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, в порушення умов договору, відповідачем не було здійснено за поданими платіжними дорученнями перерахування коштів у встановлений законом строк та, всупереч вимог п. 1.12. Інструкції НБУ №22, не повідомлено позивача про причини невиконання платіжних доручень.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором банківського рахунку.

Нормами статті 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно статі 1068 ЦК України, банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями статті 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1094 ЦК України, банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд (п. 1.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. №22).

Пунктом 1.30 ст. 1 Закону України " Про платіжні системи та переказ коштів в Україні " встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п.8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1. ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Враховуючи те, що станом на момент подачі позовної заяви (08.04.2015 року) та під час її розгляду позивачем не надано належних та допустимих доказів невиконання банком платіжних доручень, а тому в суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 05.06.2015 року.