ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.06.15р. Справа № 904/3605/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (м. Київ)

до Фермерського господарства "Сім вітрів" (с. Мар'янівка, П'ятихатського району, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за кредитним договором № 011/3148/33508 від 05.10.2011 у загальному розмірі 194 911 грн. 37 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: Шипіленко Р.О. - експерт відділу (довіреність №410/14 від 21.08.2014)

від відповідача: Марченко Ю.А. - представник (довіреність б/н від 04.06.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фермерського господарства "Сім вітрів" (далі - відповідач) заборгованість за кредитним договором № 011/3148/33508 від 05.10.2011 у загальному розмірі 194 911 грн. 37 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 184 800 грн. 00 коп. - основний борг;

- 9 214 грн. 69 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в період з 30.12.2014 по 12.03.2015;

- 536 грн. 68 коп. - пеня за порушення строків повернення кредиту за період з 28.02.2015 по 11.03.2015;

- 360 грн. 00 коп. - пеня за порушення строків сплати процентів за період з 01.01.2015 по 11.03.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № 011/3148/33508 від 05.10.2011 в частині повного та своєчасного повернення наданого кредиту, а також сплати відсотків за його користування. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 11.2. договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за порушення строків повернення кредиту за період з 28.02.2015 по 11.03.2015 у сумі 536 грн. 68 коп. та пеню за порушення строків сплати процентів за користування кредитом за період з 01.01.2015 по 11.03.2015 у сумі 360 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 14.05.2015.

Представник позивача у судове засідання 14.05.2015 з'явився, але вимоги ухвали суду від 28.04.2015 у повному обсязі не виконав.

Представник відповідача у судове засідання 14.05.2015 не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, крім того, вимоги ухвали суду від 28.04.2015 не виконав.

Так, ухвалою суду від 14.05.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 18.06.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових доказів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

У судове засідання 18.06.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Так, відповідачем було подано відзив на позов, в якому він визнав наявність184 800 грн. 00 коп. основного боргу, 9 214 грн. 69 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в період з 30.12.2014 по 12.03.2015, а також 360 грн. 00 коп. пені за порушення строків сплати процентів за період з 01.01.2015 по 11.03.2015. Щодо позовних вимог про стягнення 536 грн. 68 коп. пені за порушення строків повернення кредиту за період з 28.02.2015 по 11.03.2015, відповідач заперечив, посилаючись на те, що після отримання вимоги позивача щодо дострокового повернення отриманого кредиту, графік його погашення втратив чинність, а отже нарахування вказаної пені є неправомірним.

Крім того, у відзиві на позов, а також у судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що його підприємством приділяється велике значення діловим стосункам з банком, а також позивач серйозно відноситься до своєї ділової репутації перед банком, намагаючись своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобов'язання та бути його добросовісним і надійним клієнтом. Але, через трагічну загибель голови господарства - Великого І.Д. 10.10.2014, відбувся зрив значної частини господарських договорів, що призвело до тимчасової дестабілізації в роботі господарства. Але, при цьому, незважаючи на кризову ситуацію на підприємстві, ним виконувались його зобов'язання перед банком, але після останнього списання банком коштів на погашення кредиту - 21.01.2015, у господарства не залишилось не залишилось оборотних коштів, а подальший прибуток можливий лише після збору урожаю та його реалізації.

Крім того, відповідачем було подане клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні, з метою надання часу відповідачу для мирного врегулювання спору, шляхом підписання мирової угоди зі встановленим графіком погашення заборгованості.

Так, на підтвердження того, що відповідачем вживаються відповідні заходи, відповідачем додано:

- пропозицію про укладення мирової угоди із запропонованим графіком погашення заборгованості по спірному кредитному договору;

- фінансовий звіт господарства станом на 31.03.2015;

- посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2015 року;

- відомості щодо кредиторської заборгованості станом на 01.04.2015;

- докази направлення вказаних документів позивачу.

Так, судом зауважено, що пропозиція про укладення мирової угоди була направлена позивачу 11.06.2015, а для узгодження даного питання банком потрібен тривалий час, що також було підтверджено представником позивача Суд звертає увагу, що навіть з урахуванням продовження строку вирішення спору, сторонам не вистачить часу для узгодження розстрочки, її затвердження сторонами, підписання мирової угоди та звернення до суду із заявою про її затвердження. Крім того, судом роз'яснено відповідачу право на звернення до господарського суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду в порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, у задоволенні вказаного клопотання відповідача було відмовлено.

Так, у судовому засідання 18.06.2015 позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.06.2015 наявність заборгованості заперечував, при цьому, посилався на скрутне фінансове становище його підприємства, окремо зауважував, що до моменту настання фінансової кризи на господарстві був добросовісним клієнтом банку та належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, а допущене ним прострочення не призвело до великих збитків позивача, оскільки прострочення за кредитним договором складає менше трьох місяців. Отже, відповідач просив врахувати вказані обставини при прийнятті рішення по справі.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 31.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль", правонаступником, якого за усіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" (далі - кредитор, позивач) та Азаровим Анатолієм Миколайовичем (далі - позичальник, відповідач) укладено генеральну кредитну угоду № К-Д 012/02-40/846 (далі - угода) (а.с.15-16).

Відповідно до предмету вказаної угоди кредитор, на підставі угоди, зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в додаткових кредитних договорах, укладених в рамках угоди і які є її невід'ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника на кожний день протягом дії цієї угоди за наданими в її рамках кредитами не повинен перевищувати 229 298, 00 доларів США, строком на 84 місяці з 31.03.2008 по 30.03.2015 під відсоткову ставку 13,5% річних (пункти 1.1. та 1.2. угоди).

Пунктами 2.1. та 2.4. угоди передбачено, що кредитор надає позичальнику кредити на умовах їх забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування. Конкретні строки користування кредитними коштами, відсоткові ставки за користування кредитними коштами, об'єкти кредитування визначаються сторонами окремо в кожному кредитному договорі, укладеному в рамках угоди.

Відповідно до пунктів 9.1., 9.2. угоди генеральна кредитна угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє протягом 84 місяців з моменту надання кредиту по першому з кредитних договорів, укладених в рамках угоди, за умови, однак, повного виконання позичальником зобов'язань (сплата позики, відсотків за користування, штрафів та пені) за всіма такими договорами. Дана угода також втрачає чинність на підставі письмового повідомлення кредитора у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань, передбачених угодою або кредитними договорами, укладеними в її рамках.

При цьому, господарським судом враховано, що в тексті генеральної угоди позичальник значиться як фізична особа, але з системного аналізу всіх матеріалів справи, а також заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні з цього приводу, судом встановлено, що, укладаючи кредитні угоди відповідач діяв як фізична особа - підприємець.

Викладене підтверджується заявою відповідача від 31.03.2008 на ім'я директора Дніпропетровської обласної дирекції Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" про надання кредитних коштів, яка підписана відповідачем як Фізичною особою - підприємцем (а.с.14). Крім того, в подальшому зі сторони відповідача договори підписувались також як фізичною особою - підприємцем.

З цього приводу представником позивача у судовому засіданні 15.06.2015 були надані пояснення, що позичковий рахунок "2073" є рахунком для кредитування фізичних осіб - підприємців, перераховані грошові кошти з позичкового рахунку на поточний рахунок "2600", згідно з Планом рахунків, визначеним Національним банком України, є рахунком фізичної особи - підприємця для ведення господарської діяльності.

Так, 05.10.2011 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" (далі - кредитор, позивач) та Фермерським господарством "Сім вітрів" (далі - позичальник, відповідач) було укладено кредитний договір № 011/3148/33508 (далі - договір) (а.с.8-12), відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 462 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користуванням кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки, визначені договором (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 1.3. договору кредит надається позичальнику на придбання нової сільськогосподарської техніки - трактора Deutz Fahr Agrotron X720 2008 року випуску згідно договору купівлі-продажу № 19/09/11 від 19.09.2011.

У пункті 12.1. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками і діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до договору зобов'язань.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, а тому саме умови укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № 011/3148/33508 від 05.10.2011 та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 підрозділу І розділу III Цивільного кодексу України, регулюють права та обов'язки позивача та відповідача, що виникають при одержанні та поверненні кредиту.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно з пунктом 1.2. договору кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 30.09.2016 (останній день строку користування кредитом, в який позичальник має здійснити остаточне погашення будь-якої заборгованості за договором).

Відповідно до пункту 2.1. договору протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі 17,5% річних на рахунок нарахованих доходів кредитора № 52 МФО 305653 в Дніпропетровській обласній дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль".

У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов, передбачених пунктами 3.4., 4.2., 4.3., 7.1., 8.3.3. та статтею 6 договору, без укладання будь-яких додаткових угод процентна ставка за кредитом збільшується на 500 базисних пунктів з дати, наступної за датою, коли кредитору стало відомо про таке невиконання/неналежне виконання. Кредитор зобов'язаний письмово повідомити позичальника про виконання цієї умови договору щодо збільшення процентної ставки протягом п'яти календарних днів з дати такого збільшення.

У пункті 2.3. договору сторони погодили, що періодичність нарахування процентів за кредитом визначається на підставі внутрішніх положень кредитора. Нарахування процентів за кредитом здійснюється не рідше одного разу на місяць, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості позичальника за кредитом протягом всього строку користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день видачі кредиту; останній день строку користування кредитом не враховується.

Згідно з пунктом 5.1. договору позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання за договором (в т.ч. здійснювати погашення кредиту, сплатити проценти, комісійні, штрафи та інші платежі), в порядку визначеному договором. Під поняттям "Погашення заборгованості" сторони розуміють зарахування грошових коштів на рахунок кредитора (повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати комісій, неустойок та інших платежів, якщо такі матимуть місце, які передбачені договором, в тому числі відшкодування витрат та збитків кредитора, пов'язаних з неналежним виконанням позичальником умов договору, передбачених цим договором).

Відповідно до пункту 5.2. договору, позичальник здійснює погашення нарахованих процентів щомісячними платежами. Погашення частин кредиту та процентів здійснюється у розмірах та строках, які визначаються графіком погашення кредиту та інших платежів (додаток № 1 до договору).

Якщо графік містить лише місяць здійснення платежу, вважається, що платіж повинен бути здійсненим не пізніше останнього банківського дня для зазначеного графіком календарного місяця, за винятком останнього місяця користування коштами. В останній місяць користування кредитними коштами позичальник зобовязаний здійснити погашення кредиту та процентів в останній день строку користування кредитом, який визначений в пункті 1.2. договору. Якщо дата сплати кредитних коштів та процентів не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті сплати кредиту та процентів, визначеної відповідно до умов договору.

Так, сторонами було узгоджено та підписано графік погашення кредиту та інших платежів (додаток № 1 до договору) (а.с.11 на звороті).

Так, дослідивши зміст кредитного договору, суд приходить до висновку, що він містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: форму, порядок надання кредиту, проценти за користування кредитом, графік погашення кредитних платежів та процентів, права, обов'язки та відповідальність сторін, інші умови, що узгоджується з вимогами статті 1054 Цивільного кодексу України. У подальшому зазначений договір був скріплений підписами повноважених осіб і печатками підприємств.

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивач на виконання умов кредитного договору та на виконання заяви позивача (вих. " 42 від 05.10.2011) (а.с.13) 05.10.2011 надав відповідачу кредитні кошти в сумі 462 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача (а.с.14).

Однак, починаючи з 30.12.2014 відповідач почав допускати прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Враховуючи вказаний факт, позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу про виконання порушеного зобов'язання від 05.01.2015 № 140-9-1-00/16-7, в якій банком було вказано, що у зв'язку з наявністю простроченої заборгованості за кредитним договором позивач вимагає від позичальника дострокового виконання кредитних зобов'язань у повному обсязі протягом 10 календарних днів з дня направлення цього повідомлення станом на дату погашення.

У визначений позивачем термін вказане погашення відповідачем здійснено не було.

Так, в пунктах 8.1. та 8.2. договору сторони узгодили, що у разі настання обставин невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань (обов'язків) за договором. а також інші обставини, які, на думку кредитора, свідчать про те, що зобов'язання позичальника за договором не будуть виконані, кредитор має право на власний розсуд без необхідності укладання будь-яких додаткових угод (договорів) вжити один або декілька таких заходів, зокрема, вимагати дострокового повного/часткового виконання позичальником зобов'язань за договором.

Кредитор вправі скористатись правами, зазначеними в пункті 8.1. договору та пред'явити позичальнику відповідні вимоги при настанні, зокрема, порушення позичальником обов'язків, встановлених договором, в тому числі щодо цільового використання кредитних коштів, строків виконання грошових зобов'язань, передбачених договором, та обов'язків щодо попереднього письмового узгодження дій відповідно до статті 7 договору.

Отже, на підставі вказаних пунктів договору позивачем було виставлено вимогу щодо дострокового погашення заборгованості за спірним кредитним договором.

Так, матеріалами справи підтверджується, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем з повернення отриманого кредиту в сумі 184 800 грн. 00 коп., а за період прострочення повернення кредиту за період з 28.02.2015 по 11.03.2015 у відповідача утворилась заборгованість зі сплати пені в сумі 536 грн. 68 коп.

Крім того, позивачем за період з 30.12.2014 по 12.03.2015 були нараховані проценти за користування кредитом в сумі 9 214 грн. 69 коп., а за період прострочення сплати вказаних процентів за період з 01.01.2015 по 11.03.2015 у відповідача утворилась заборгованість зі сплати пені в сумі 536 грн. 68 коп.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у визначені кредитним договором строки відповідачем кредит повернутий не був, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість перед позивачем, згідно з розрахунком позивача, в наступних сумах:

- 184 800 грн. 00 коп. - основний борг;

- 9 214 грн. 69 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в період з 30.12.2014 по 12.03.2015.

З приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Дослідивши надані позивачем до господарського суду документи у розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати процентів за його користування. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов кредитного договору, господарському суду надано не було. Крім того, відповідач наявність вказаної заборгованість не оспорює та визнає.

Отже, як було зазначено вище матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості в сумі194 014 грн. 69 коп., яка складається з наступних сум:

- 184 800 грн. 00 коп. - основний борг;

- 9 214 грн. 69 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в період з 30.12.2014 по 12.03.2015.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення 184 800 грн. 00 коп. основного боргу та 9 214 грн. 69 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в період з 30.12.2014 по 12.03.2015 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, відповідно до пункту 11.2. кредитного договору за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно.

Так, на підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем було допущено прострочення виконання грошових зобов'язань, була нарахована пеня, а саме:

- 536 грн. 68 коп. - пеня за порушення строків повернення кредиту за період з 28.02.2015 по 11.03.2015;

- 360 грн. 00 коп. - пеня за порушення строків сплати процентів за період з 01.01.2015 по 11.03.2015.

При цьому, суд відносить до заперечень відповідача щодо нарахування та стягнення 536 грн. 68 коп. пені за порушення строків повернення кредиту за період з 28.02.2015 по 11.03.2015 критично, оскільки з урахуванням пред'явлення вимоги щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, прострочення сплати вказаних сум не припиняється, а отже позивачем правомірно нараховано вказану пеню.

Розрахунок пені, доданий позивачем позовної заяви, перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору, вимогам чинного законодавства та відносинам, що фактично склались між сторонами, а отже визнається судом обґрунтованим, а вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в загальній сумі 896 грн. 68 коп. правомірними.

При цьому, згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України також зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пункту 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В аспекті права на справедливий суд, передбаченого міжнародним договором, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, а також матеріальний стан відповідача, враховуючи те, що підприємство відповідача є сільськогосподарським підприємством (фермерським господарством), діяльність якого має сезонний характер, крім того судом враховано наступне:

- відповідач, підтверджуючи свою добросовісність, не ухиляється від відповідальності за порушення умов кредитного договору, наявність боргу визнає;

- крім того, відповідач вживає можливі заходи щодо врегулювання спору, намагаючись узгодити прийнятний обома сторонам графік погашення заборгованості, підтверджуючи свої наміри та обіцянки відповідними доказами;

- прострочення за кредитним договором зі сторони відповідача носить незначний характер, оскільки максимальний період прострочення складає менше 3 місяців;

- вказане незначне прострочення не призвело до значних збитків кредитора;

- матеріалами справи підтверджується належність виконання своїх зобов'язань за договором в період з 2011 року по 2014 рік, та як зазначає відповідач, його підприємство перебуваючи у кризовому стані, намагалося виконувати свої зобов'язання за договором.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи поведінку відповідача, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені (896 грн. 68 коп.) до 10%, а саме: до 89 грн. 67 коп., а отже вимога позивача про стягнення пені з відповідача підлягає задоволенню частково у сумі 89 грн. 67 коп. (896,68 грн. - 90%).

Щодо розподілу судових витрат по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів пункту 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 3 898 грн. 23 коп. покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Сім вітрів" (52180, Дніпропетровська область, П'ятихатський район, с. Мар'янівка; ідентифікаційний код 32896856) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9; ідентифікаційний код 14305909) - 184 800 грн. 00 коп. - заборгованості по кредиту, 9 214 грн. 69 коп. - заборгованості з процентів за користування кредитом, 89 грн. 67 коп. - пені, 3 898 грн. 23 коп. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко