ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Справа № 925/390/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом - Горбачевська Ю.В. - представник за довіреністю,

від відповідача за первісним позовом - представник не з'явився,

від другого відповідача за зустрічним позовом - Горбачевська Ю.В. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське",

с. Криві Коліна, Тальнівського району, Черкаської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче

підприємство "Імпульс Плюс", м. Тальне, Черкаської області

про стягнення 147 522 грн. 71 коп.,-

за зустрічним позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче

підприємство "Імпульс Плюс", м. Тальне, Черкаської області

до 1. товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське",

с. Криві Коліна, Тальнівського району, Черкаської області;

2. товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднана

сільськогосподарська компанія", с. Криві Коліна, Тальнівського

району, Черкаської області

про визнання недійсним договору суборенди,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" про відшкодування збитків в розмірі 147 522 грн. 71 коп., у зв'язку з самовільним зайняттям відповідачем земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 05 березня 2015 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 24 березня 2015 року.

Під час розгляду справи відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" звернулось до суду із зустрічним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" про визнання недійсним договору суборенди від 22 листопада 2012 року за №3 укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Об'єднана сільськогосподарська компанія" та товариством з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" (а.с.61 - 63).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року прийнято зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" про визнання недійсним договору суборенди для спільного розгляду з первісним позовом. Залучено до участі у справі в якості другого відповідача за зустрічним позовом - товариство з обмеженою відповідальністю "Об'єднана сільськогосподарська компанія" та відкладено розгляд справи на 26 травня 2015 року.

Розгляд справи здійснюється після відкладення.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю, проти зустрічної позовної заяви заперечував, з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву від 26 травня 2015 року в якому вказував, що товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" не вказало в чому саме полягає порушення його прав у випадку відсутності в договору суборенди кадастрового номеру. Крім того позивач за первісним позовом зазначав, що в судовому порядку вже розглядався спір щодо визнання недійсним договору оренди від 05 листопада 2003 року за №372/1 та договору суборенди земельної ділянки від 22 листопада 2012 року. Рішенням господарського суду Черкаської області від 04 жовтня 2013 року зі справи №925/1266/13 (залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій) встановлено відсутність порушень в укладенні договорів, зокрема договору суборенди.

Також позивач за первісним позовом вказував, що всі невід'ємні частини договору оренди є в наявності у складі розробленої товариством з обмеженою відповідальністю "Земельно - кадастрове бюро" в 2008 та 2012 роках технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). В технічній документації містяться кадастрові плани земельних ділянок, загальною площею 280,2 га, межі яких виділені в натурі, а тому твердження відповідача про відсутність об'єкту договору є безпідставним.

Тобто об'єкт договору, в тому числі й договору суборенди існує, межі встановлено на місцевості, а тому підстави для визнання недійсним договору суборенди відсутні.

Викликаний в судове засідання представник відповідача за первісним позовом не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на первісну позовну заяву суду не надав.

Представник другого відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні проти зустрічної позовної заяви заперечував, однак письмового відзиву суду не надав.

Оскільки відповідач за первісним позовом не був позбавлений права надати суду необхідні докази та свої доводи і міркування щодо предмету спору шляхом письмових пояснень та заперечень, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, та оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 16 червня 2015 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/390/15.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів за зустрічним позовом та дослідивши докази, суд вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з первісним позовом про стягнення збитків завданих внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, в обґрунтування позовних вимог товариство з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" посилалося на приписи ч. 2 ст. 22 ЦК України, ч. 1 ст. 224 ГК України, а також на постанову Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року N 284 "Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам".

Так позивач за первісним позовом зазначав, що не може розпоряджатися земельною ділянкою площею 115 га, яка знаходиться за межами населеного пункту в адміністративних межах Зеленьківської сільської ради, оскільки остання була зайнята відповідачем без належних на те підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 22 листопада 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Об'єднана сільськогосподарська компанія" (орендар) та товариством з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" (суборендар) було укладено договір суборенди земельної ділянки за №3.

Згідно п. 1 вищевказаного договору орендар за згодою орендодавця - Тальнівської районної державної адміністрації зобов'язався надати, а орендар - прийняти в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду площею 264,5900 га, із земель державного земельного запасу 15,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться за межами населеного пункту в адміністративних межах Зеленьківської сільської ради.

Як зазначалося позивачем за первісним позовом в лютому - березні 2013 року останнім було виявлено, що на одній із орендованих ним земельних ділянок площею 115 га відповідачем було засіяно озиму пшеницю.

Дотримуючись принципу добросусідства позивач надав можливість відповідачу зібрати урожай. Однак, 12 липня 2013 року було виявлено, що відповідач проводить на земельній ділянці площею 115 га оранку з послідовним боронуванням, вказані роботи є базою для посіву озимих культур.

В зв'язку з чим представники позивача намагалися припинити польові роботи, що проводилися відповідачем, однак останній не припинив свої дії по обробітку землі та продовжував створювати перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

18 липня 2013 року комісією у складі першого заступника голови районної державної адміністрації Спасібожка В.І., начальника відділу Держземагентства у Тальнівському районі Черкаської області Сикалова Г.А., начальника відділу економічного аналізу врегулювання відносин власності та юридичного забезпечення управління агропромислового розвитку райдержадміністрації Пересунько Л.М., головного спеціаліста відділу правового забезпечення та розгляду звернень громадян Білик К.О., землевпорядника Зеленьківської сільської ради Коханівської Л.В. в присутності землекористувача земельної ділянки товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" Мовчан Л.П., запрошеного для участі в роботі комісії директора товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" Савенко С. Ю. проведено на місцевості вивчення документів наданих представником товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" обстеження земельної ділянки земель державної власності в адмінмежах Зеленьківської сільської ради за межами населеного пункту площею 280,6020 га та встановлено, що на земельній ділянці площею біля 115 га проведено оранку.

Також комісією було встановлено, що вказані роботи здійснені відповідно до акту обстеження земельної ділянки поле (№40) від 12 липня 2013 року товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс", проте документів, що надають право використання земельних ділянок, що обстежувалися не надано.

За наслідками обстеження земельної ділянки було складено акт від 18 липня 2013 року, в якому комісією було встановлено, що позивач правомірно користується земельною ділянкою. Водночас, товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" було рекомендовано здійснити заходи щодо усунення правопорушень.

Оскільки відповідач не звільняв земельну ділянку площею 115 га, позивач уклав договір з охоронною фірмою для охорони поля з 22 липня 2013 року по 02 вересня 2013 року, в зв'язку з чим за надані послуги позивач сплатив 45 000 грн. 00 коп.

Таким чином позивач за первісним позовом вважає, що вищенаведене підтверджує факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки площею 115 га.

Також за період з дати укладення договору суборенди і по 02 вересня 2013 року позивачем було сплачено суборендну плату на загальну суму 102 522 грн. 71 коп.

В зв'язку з чим, позивач просить суд відшкодувати завдані відповідачем збитки на суму 147 522 грн. 71 коп.

Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначені правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, та передбачено, що цей Закон спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля (преамбула Закону).

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону, у якій міститься визначення термінів, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Статтею 211 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення як, зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до абз. 2 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли.

Згідно зі ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст. ст. 152, 156 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Вказаний перелік підстав для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

За таких обставин, на спірні земельні правовідносини поширюється дія ст. ст. 152, 156 Земельного кодексу України та п. п. 4, 7 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963.

Чим спростовуються посилання позивача на приписи Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284.

Адже, предметом правового регулювання норм ст.157 Земельного кодексу України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, є відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, заподіяних саме внаслідок законного вилучення земельних ділянок на користь інших осіб, їх тимчасового зайняття такими користувачами та обумовленого цим неодержання власником (позивачем) доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Спірні ж правовідносини відшкодування збитків виникли внаслідок самовільного зайняття відповідачем орендованих позивачем земельних ділянок сільськогосподарського призначення, тобто без належних правовстановлюючих документів на землю (абзац 16 ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель"), що, в свою чергу, є підставою для застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (далі - Методика), затвердженої постановою КМ України від 25 липня 2007 року №963.

Згідно з п. 7 Методики розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держсільгоспінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охоронною земель" та Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №459/2011, Державна інспекція сільського господарства у Черкаській області є спеціально створений державою орган, який уповноважений здійснювати функції у спірних відносинах, що виникають в галузі охорони та раціонального використання земель.

Так, відповідно до п. п. 12, п. 4 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань обстежує земельні ділянки, яким заподіяна шкода внаслідок їх самовільного зайняття, використання не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" складання актів перевірок дотримання вимог земельного законодавства відноситься до повноважень державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель.

Повноваження державних контролюючих органів щодо своєчасного виявлення порушень земельного законодавства, в тому числі самовільного зайняття земельних ділянок, і вжиття заходів стосовно їх усунення визначені, насамперед, Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Статтею 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до ст. ст. 9, 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок.

Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Процедуру проведення перевірок, оформлення матеріалів за їх результатами встановлює Порядок планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 25 лютого 2013 року № 132, (надалі - Порядок), пунктами 1.3., 1.4. якого передбачено, що інспекційні органи здійснюють планові та позапланові заходи державного нагляду (контролю), які здійснюються шляхом проведення перевірок, обстежень земельних ділянок.

Пунктом 5.6. вказаного Порядку передбачено, що планові та позапланові заходи з питань перевірки стану дотримання суб'єктом господарювання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, які використовуються ним у процесі ведення господарської діяльності, проводяться за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання у присутності керівника суб'єкта господарювання або уповноваженої ним особи чи у присутності фізичної особи - підприємця або його представника. Якщо суб'єкт господарювання або уповноважена ним особа (представник) відмовляється бути присутнім при проведенні відповідного заходу, про це робиться відповідна відмітка в акті перевірки. У такому випадку захід здійснюється державними інспекторами без присутності суб'єкта господарювання або уповноваженої ним особи (представника).

Також п. 5.8. Порядку встановлено, що у разі виявлення порушення вимог земельного законодавства державні інспектори:

- з'ясовують обставини та суть вчиненого порушення земельного законодавства, установлюють особу, яка його вчинила, чи особу, внаслідок бездіяльності якої порушено вимоги земельного законодавства;

- установлюють, чи є в діях осіб, які вчинили правопорушення, чи осіб, внаслідок бездіяльності яких порушено вимоги земельного законодавства, ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення;

- встановлюють шляхом обстеження земельних ділянок, чи завдана суб'єктом господарювання або третіми особами шкода земельним ресурсам унаслідок здійснення ними господарської чи іншої діяльності.

Обстеження земельних ділянок, які використовуються суб'єктами господарювання, що перевіряються, здійснюються інспекційними органами під час проведення планових та позапланових заходів у разі, якщо це пов'язано із необхідністю визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок без спеціального дозволу (п. 5.9.Порядку).

За результатами здійснення планових та позапланових заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, які використовуються ними у процесі ведення господарської діяльності, державні інспектори складають акт перевірки згідно з уніфікованою формою акта перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства (додаток до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12 липня 2012 року № 424 "Про затвердження Переліку питань та уніфікованої форми акта перевірки для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за № 1289/21601) (пункт 5.3. Порядку).

Відповідно до п. 6.2. Порядку, акт перевірки складається у двох примірниках і підписується не пізніше останнього дня проведення перевірки державними інспекторами, які проводять відповідний захід, керівником суб'єкта господарювання або уповноваженою ним особою чи фізичною особою - підприємцем або її представником.

Перший примірник акта залишається в інспекційному органі, який проводить перевірку, другий - вручається керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі чи фізичній особі - підприємцю або її представнику. При врученні акта перевірки у примірнику акта, який залишається в інспекційному органі, робиться відмітка про дату вручення акта та ставиться підпис особи, яка його отримує.

Згідно статті 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня - грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Водночас зі змісту позову вбачається, що самовільне зайняття земельної ділянки відповідачем відбулося в серпні 2013 року, а тому позивач за первісним позовом не був позбавлений права звернутися до Державної інспекції сільського господарства у Черкаській області з відповідною заявою щодо здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки.

Позивачем за первісним позовом не надано суду розрахунку розміру шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, здійсненого відповідним територіальним органом Держсільгоспінспекції.

Тобто, наданий позивачем за первісним позовом розрахунок збитків за самовільне зайняття земельної ділянки не є допустимим доказом у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем за первісним позовом не надано розрахунок збитків здійснений компетентним державним органом відповідно до вимог Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963, підстав для задоволення первісного позову немає, а тому у задоволенні первісного позову слід відмовити.

При цьому судом враховано, що сплата орендної (суборендної) плати, а також охоронних послуг не залежить від фактичного використання чи не використання позивачем землі та отриманням прибутку підприємства від своєї сільськогосподарської діяльності.

Тобто, відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а тому позов задоволенню не підлягає.

Що стосується зустрічного позову, то судом враховано наступне:

Звертаючись до суду з відповідною зустрічною позовною заявою позивач за зустрічним позовом зазначав, що оскаржуваний договір суборенди суперечить вимогам ст. 15 Закону України "Про оренду землі", оскільки не містить однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а саме відсутня інформація про кадастровий номер земельної ділянки.

Як зазначалося вище 22 листопада 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Об'єднана сільськогосподарська компанія" (орендар) та товариством з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" (суборендар) було укладено договір суборенди земельної ділянки за №3.

Згідно п. 1 вищевказаного договору орендар за згодою орендодавця - Тальнівської районної державної адміністрації зобов'язався надати, а орендар - прийняти в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду площею 264,59000 га, із земель державного земельного запасу 15,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться за межами населеного пункту в адміністративних межах Зеленьківської сільської ради.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції станом на 22 листопада 2012 року) істотними умовами договору оренди землі є:

об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

умови збереження стану об'єкта оренди;

умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;

відповідальність сторін;

умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

При цьому позивач у своїй зустрічній позовній заяві посилався на приписи ч. 2 ст. 15 вищевказаного Закону згідно якої відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Водночас слід зазначити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)" від 12 лютого 2015 року № 191-VIII статтю 15 Закону України "Про оренду землі" викладено в новій редакції, а саме:

"Істотними умовами договору оренди землі є:

об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування)".

Редакція Закону України "Про оренду землі" діє з 05 квітня 2015 року.

Тобто на час прийняття відповідного рішення чинним законодавством України не передбачено правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі, у зв'язку з відсутністю у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", а також порушенням вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому судом враховано правові висновки, що викладені в постанові ВСУ від 04 лютого 2015 року зі справи №6-233 цс 14.

Водночас, позивачем за зустрічним позовом не вказано які саме права чи інтереси порушені оскаржуваним договором, а тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Крім того слід вказати, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

В пункті 2.29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року, № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" вказано, що договір оренди земельної ділянки може бути припинений лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути вже здійснене за ним користування ділянкою. Одночасно з визнанням договору недійсним господарський суд повинен зазначити в рішенні, що цей договір припиняється лише на майбутнє.

Також слід зазначити, що рішенням господарського суду Черкаської області від 04 жовтня 2013 року зі справи №925/1266/13 за позовом прокурора Тальнівського району в інтересах держави до Тальнівської районної державної адміністрації, товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднана сільськогосподарська компанія" та товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське", за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - державної інспекції сільського господарства в Черкаській області про визнання недійсними розпоряджень, договорів та зобов`язання повернути земельну ділянку в задоволенні позову відмовлено повністю.

Однією з позовних вимог прокурора було визнання недійсним укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Об'єднана сільськогосподарська компанія" і товариством з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" договору суборенди земельної ділянки від 22 листопада 2012 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25 грудня 2013 року рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою касаційної інстанції від 05 березня 2014 року вищевказану постанову залишено без змін.

Тобто, спірний договір був предметом розгляду в іншій справі, проте за іншим складом сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову також слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову - відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 17 червня 2015 року.

Суддя А.В.Васянович