ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа № 918/449/15

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Щербині С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом

Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська обласна дирекція залізничних перевезень"

до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 6 073 грн. 44 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Гуменюк І.П., довіреність №НЮ-21 від 02.01.2015р.;

від відповідача - не з'явився.

В судовому засіданні 08 червня 2015 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська обласна дирекція залізничних перевезень" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 6 073 грн. 44 коп..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконує умови договору про подачу та збирання вагонів №Л/ДН-3/14/2096/м/п від 31.12.2014р. щодо сплати коштів за утримання ділянок землі у смузі відведення, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 6 073 грн. 44 коп..

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 07 травня 2015 року позовну заяву №ДН-3-2/419 від 06.05.2015р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/449/15, розгляд якої призначено на 25 травня 2015 року.

20 травня 2015 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання №43 від 20.05.2015р. про долучення до матеріалів справи власного письмового підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору та заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.28-34). Заява №2/473 від 20.05.2015р. про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду, оскільки відповідає вимогам ч.4 ст.22 ГПК.

Ухвалою суду від 25 травня 2015 року розгляд справи відкладено на 08 червня 2015 року у зв'язку з неявкою відповідача.

08 червня 2015 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання №2/543 від 04.06.2015р. про об'єднання позовних вимог, в якому останній просить об'єднати позовні вимоги у справах №918/449/15 та №918/577/15 в одне провадження.

Стосовно вказаного клопотання суд зазначає, що ст. 58 ГПК визначено, що суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення або в рішенні. за клопотанням сторін або з власної ініціативи суд об'єднує кілька вимог, що випливають з корпоративних відносин і пов'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року за №18, зазначено, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні.

Як вбачається з діловодства спеціалізованого суду справа №918/577/15 знаходиться у провадженні судді Горплюка А.М., в той час як справа №918/449/15 - у провадженні судді Політики Н.А..

Таким чином, оскільки справа №918/577/15 знаходиться не в провадженні судді Політики Н.А., суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про об'єднання позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні 08 червня 2015 року підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 9 110 грн. 16 коп..

У судові засідання 25 травня та 08 червня 2015 року відповідач не з'явився, не забезпечив явку свого повноважного представника, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі та про відкладення розгляду справи були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: 35000, АДРЕСА_1 Проте вказані поштові відправлення були повернуті підприємством поштового зв'язку з посиланням на закінчення терміну зберігання (а.с. 25, 41).

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового засідання, крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

Така сама правова позиція знайшла своє відображення в пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" яким роз'яснено, що за змістом цієї норми (статті 64 ГПК України), зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Не з'явлення відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представника для участі в судові засідання, матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2014 року між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Львівська залізниця" (далі - Залізниця) в особі начальника відокремленого підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень" Груника Івана Степановича та Фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 (далі - Користувач) було укладено договір про подачу та збирання вагонів при станції Костопіль Львівської залізниці №Л/ДН-3/14/2096/м/п (далі - Договір) (а.с.8-9).

Пунктом 1. Договору встановлено, що згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставляння на місця вивантаження і збирання вагонів з під'їзної колії, яка належить Залізниці (частина колії №7 станції Костопіль), та примикає до станції Костопіль Львівської залізниці стрілочним переводом №7, і яка обслуговується локомотивом залізниці.

Відповідно до п. 3. Договору у межах смуги відведення Залізниці, частиною залізничної колії зайнято ділянку землі площею 262,5 кв.м., для складування та зберігання вантажів Користувачем зайнято ділянку землі площею 1505 кв.м..

За змістом п. 14. Договору Користувач сплачує Залізниці плату, зокрема, за подачу та збирання вагонів згідно ставок таблиці 2 Тарифного керівництва №1; за користування вагонами (контейнерами) - згідно з правилами користування вагонами і контейнерами по ставках плати за користування вагонами і контейнерами, розділу V Тарифного керівництва №1; на відшкодування витрат на утримання ділянки землі у смузі відведення відповідно до п. 3 даного Договору - згідно розрахунку ставки збору договірного тарифу "Відшкодування витрат на утримання 1 кв.м. смуги відведення залізниці", який може змінюватись і є невід'ємною частиною даного Договору; за складування вантажів на ділянці землі у смузі відведення наданої відповідно до п. 3. даного Договору - згідно калькуляції ВП "рівненська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця", яка може змінюватись і є невід'ємною частиною даного Договору; за маневрову роботу по ставках Тарифного керівництва №1; інші збори і плати згідно ставок додатку до договору про організацію перевезення вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Збори і плати вносяться по відомостях плати за користування вагонами та накопичувальних картках станції Костопіль з наявних на коді Користувача по ТехПД коштів належні Залізниці платежі за фактично подані і зібрані вагони, за час користування вагонами, за фактично виконану роботу, за відшкодування витрат на утримання ділянки землі у смузі відведення відповідно до п.3. даного Договору сплата стягується до 10 числа поточного місяця і обов'язкова при розрахунках за послуги залізниці.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє 1 (один) рік (пункт 19. Договору).

Позивач належним чином виконав взяті на себе договірні зобов'язання, передавши відповідачу ділянку землі у межах смуги відведення площею 262,5 кв.м., для складування та зберігання вантажів - площею 1505 кв.м..

Відповідно до калькуляції, затвердженої начальником ВП "Рівненська дирекція залізничних перевезень" 31.12.2014р., вартість складування вантажу на ділянці по ст. Костопіль за 1 кв.м. складає 1 грн. 98 коп. з ПДВ (а.с. 10).

Згідно з розрахунком, затвердженим начальником ВП "Рівненська дирекція залізничних перевезень" 31.12.2014р., договірний тариф з відшкодування витрат на утримання 1 кв.м. смуги відведення в місяць для відповідача складає 0,18 грн. без ПДВ (а.с.11).

Судом встановлено, що розмір плати за місяць за Договором становить 3 036 грн. 72 коп..

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день вирішення спору у відповідача перед позивачем існує заборгованість за період з березня по травень 2015 року в сумі 9 110 грн. 16 коп..

19 березня 2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №2/212-ДНЮ від 19.03.2015р. про погашення заборгованості за березень місяць в сумі 3 036 грн. 72 коп., яка залишена останнім без відповіді та задоволення. (а.с. 12).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 21 Закону України "Про залізничний транспорт" відносини підприємств залізничного транспорту з власниками залізничних під'їзних колій, порядок і умови експлуатації цих колій, обігу рухомого складу, що не належить до залізничного транспорту загального користування визначаються Статутом залізниць України та укладеними на його основі договорами.

Пункти 71 та 76 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (з наступними змінами та доповненнями) встановлюють, що взаємовідносини залізниці із підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних колій визначаються договором.

Пунктом 1 Договору встановлено, що згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставляння на місця вивантаження і збирання вагонів з під'їзної колії, яка належить Залізниці (частина колії №7 станції Костопіль), та примикає до станції Костопіль Львівської залізниці стрілочним переводом №7, і яка обслуговується локомотивом залізниці.

За змістом п. 18 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 №01-8/917 "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" Користувач під'їзної колії сплачує Залізниці збір за утримання земельних ділянок у смузі відведення залізниці, якщо це передбачено договором сторін.

Пунктом 14 Договору передбачено, що Користувач сплачує Залізниці плату, зокрема, за утримання ділянок землі у смузі відведення Залізниці: - згідно розрахунку ставки збору договірного тарифу "Відшкодування витрат на утримання 1 кв.м. смуги відведення залізниці", сплачується до 10 числа поточного місяця; за користування вагонами і контейнерами

Тобто, сторони визначили обов'язок відповідача по сплаті грошової суми за утримання ділянок землі та визначили строк виконання такого зобов'язання - до 10 числа поточного місяця.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, площа земельної ділянки, зайнята у межах смуги відведення визначена та погоджена сторонами у пункті 3 Договору, а строк по оплаті за утримання ділянок землі з урахуванням п. 14 Договору та ст. 530 Цивільного кодексу України настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 01 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем (Вантажовласник) укладено Договір №Л-ДН-3-14872/ДНМ-Зп про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (а.с. 44-46).

Відповідно до п. 2.3. даного договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум Залізниця відкриває для Користувача особовий рахунок з присвоєнням коду №7435708/3753.

Відповідно до п. 2.4. даного договору передбачено, що вантажовласник зобов'язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під'їзній колії на рахунок Залізниці. одержані кошти Залізниця зараховує на особовий рахунок Вантажовласника.

Як вбачається з довідки №166 від 14.02.2015р. відповідачем здійснено оплату згідно договору в лютому місяці 2015 року. Крім того, як вбачається з виписок з особового рахунку клієнта станом на 01.03.2015р. залишок на рахунку становить "-294,48 грн."; станом на 01.04.2015 року залишок на рахунку становить "-294,48 грн."; станом на 01.05.2015 року залишок на рахунку становить "-294,48 грн."; станом на 01.06.2015 року залишок на рахунку становить "-294,48 грн.";(а.с.49-52).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушено визначене п.14 Договору зобов'язання щодо оплати утримання ділянок землі у смузі відведення Залізниці. Докази погашення заборгованості відповідачем не надано.

Отже, має місце порушення відповідачем зобов'язання щодо оплати утримання ділянок землі у смузі відведення Залізниці.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство передбачає можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання (в т.ч. щодо відсутності його вини), не надано.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, позовні вимоги Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська обласна дирекція залізничних перевезень" до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 9 110 грн. 16 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача в сумі 1 827 грн..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 (35000, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська обласна дирекція залізничних перевезень" (7900, м. Львів, вул. Гоголя, 1; 33028, м. рівне, вул. 16 Липня, 17, ) заборгованість в сумі 9 110 (дев'ять тисяч сто десять) грн. 16 коп..

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2015 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 4 примірники:

1- до справи;

2-3 - позивачу рекомендованим (79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1; 33028, м. Рівне, вул. 16 Липня 17);

4- відповідачу рекомендованим (35000, АДРЕСА_1).