ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року Справа № 912/2787/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання: Сусла Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: представник Новак Ю.П., довіреність від 10.06.2015 року № 856, представник Летюка І.І., довіреність від 10.06.2015 року № 855,

від органу державної виконавчої служби: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2015 року, винесену за результатами розгляду заяви старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про розстрочку виконання рішення у справі № 912/2787/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", м. Світловодськ Кіровоградської області

про стягнення 561 252, 99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Борисенко Л.П. звернулась до господарського суду Кіровоградської області в порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України, статей 11, 36 Закону України "Про виконавче провадження" з заявою про розстрочку виконання рішення цього суду від 21.10.2014 року у справі № 912/2787/14 строком на 36 місяців.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2015 року (суддя Наливайко Є.М.) у задоволенні заяви державного виконавця відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду, місцевий господарський суд врахував ступінь вини відповідача у виникненні спору, фінансовий стан та матеріальні інтереси обох сторін, недоведеність заявником та боржником наявності виняткових обставин, які стаття 121 Господарського процесуального кодексу України визначає як такі, що зумовлюють наявність підстав для розстрочення виконання рішення господарського суду, прийняв до уваги той факт, що надання розстрочки у стягненні 3% річних і інфляційних втрат, які виступають засобами захисту майнових прав та інтересів кредитора від знецінення грошів та компенсацією за утримання боржником коштів, суперечить меті захисту порушеного права кредитора, а також обставини ненадання доказів можливості боржником сплачувати борг частинами впродовж 36 місяців, враховуючи наявність інших невиконаних судових рішень, та ненадання доказів отримання впродовж вказаного періоду очікуваного надходження коштів від боржників відповідача, отримання субвенцій з державного бюджету.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті ухвали норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати зазначену ухвалу суду та прийняти рішення про задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на ті обставини, що заборгованість відповідача виникла в результаті скрутного матеріального становища, зумовленого низькою платоспроможністю населення, державних організацій та установ (які є основними споживачами послуг з виробництва теплової енергії), невідшкодування державою дійсних затрат підприємства на виробництво теплової енергії, а також непрофесійних дій колишнього керівника відповідача, які вводили підприємство у стан банкрутства протягом останніх років. В підтвердження своїх доводів щодо реальної можливості виконання ухвали про розстрочення виконання судового рішення відповідач посилається на зміну керівника підприємства, який проводить більш успішну господарську діяльність, ніж минулий керівник у попередні періоди, а співвідношення видатків і доходів підприємства дає змогу розраховуватися з боргами. Відповідач звертає увагу на ті обставини, що подана заява є заявою саме про розстрочку виконання рішення суду, тобто, відповідач не відмовляється від свого обов'язку сплатити борг, а лише прагне сплачувати конкретну суму кожного місяця. Відповідач зазначає, що на даний час усі рахунки відповідача арештовані, що призводить до негативних наслідків для підприємства, однак відповідачем вживаються заходи для виконання судового рішення. Так, як стверджує відповідач, станом на 30.04.2015 року розрахунковий рахунок відповідача в банку Аваль був заблокований виконавчою службою та виписано вимогу про повернення боргу у сумі 303 838, 00 грн., яку відповідач сплатив 05.05.2015 року; вказана сума знаходиться на рахунку державної виконавчої служби та у випадку об'єднання проваджень кошти будуть спрямовані на погашення виконавчих проваджень. Також, відповідач вважає, що відмова у задоволенні вказаної заяви, зважаючи на незадовільний фінансовий стан відповідача, може призвести до банкрутства підприємства, оскільки загальна сума боргу підприємства перевищує 10 млн. грн., наслідком чого може бути залишення всього міста Світловодськ без теплопостачання, адже відповідач є єдиним підприємством з надання таких послуг.

Позивач явку свого повноважного представника у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, не забезпечив.

Разом з тим, позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача. Позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги з тих підстав, що заборгованість за вказаним рішенням суду виникла з вини саме відповідача, оскільки останній був зобов'язаний вжити всіх можливих заходів для належного та вчасного виконання своїх договірних зобов'язань, однак фактично не виконує свої зобов'язання перед позивачем і за рішенням суду. За доводами позивача, відповідач до звернення державного виконавця до суду із зазначеною заявою мав достатньо часу для сплати заборгованості за судовим рішенням у даній справі, оскільки свої зобов'язання щодо його виконання відповідач не виконує вже більше року. За таких обставин позивач вважає, що заява про надання розстрочки виконання рішення суду подана виключно з метою уникнення виконання судового рішення. На думку позивача, фінансові труднощі відповідача не є свідченням того, що відповідач не має можливості виконати рішення суду з урахуванням порядку примусового виконання, що встановлений Законом України "Про виконавче провадження"; окрім того, враховуючи тривалий період невиконання рішення суду у справі, відповідач вже скористався відстрочкою виконання рішення, у тому числі виконання рішення суду в опалювальний період, який мав місце з жовтня 2014 року, однак рішення суду не було виконано навіть частково. Також, позивач зазначає, що не має фінансової можливості розстрочувати виконання зобов'язань своїх контрагентів, оскільки його фінансовий стан є тяжким, а діяльність збитковою. Враховуючи свій тяжкий фінансовий стан, а також інфляційні процеси, що наразі відбуваються у державі, позивач вважає за неможливе та недоцільне задовольняти заяву та розстрочувати виконання рішення суду. За доводами позивача, відповідач веде активну господарську діяльність та має достатні кошти для сплати заборгованості за рішенням суду, має кошти на своїх банківських рахунках та має майно, на яке можна звернути стягнення для виконання рішення. Позивач заперечує наявність у нього відомостей щодо настання надзвичайний подій для відповідача чи загрози банкрутства. Позивач посилається і на ті обставини, що він є суб'єктом господарювання державного сектору економіки, яка забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, має стратегічне значення для безпеки та економіки держави; за спірним договором відповідачу поставлявся імпортований природний газ, закуплений позивачем за зовнішньоекономічними контрактами, умовами яких встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків. Відповідно, за доводами позивача, він розраховує на те, що вчасне виконання контрагентами своїх зобов'язань перед позивачем мінімізує ризик невчасних розрахунків позивача за поставлений за зовнішньоекономічними контрактами імпортований природний газ, зменшить можливі фінансові втрати позивача та позбавить необхідності залучати комерційні кредити для розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області відзив на апеляційну скаргу не надав, явку свого повноважного представника у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, не забезпечив, про поважність причин неявки представника у судове засідання суд не повідомив.

Про дату, час та місце проведення судового засідання судом апеляційної інстанції відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення останньому 05.06.2015 року поштового відправлення, яким відділу направлена копія ухвали апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги у справі до провадження.

За наведених обставин та положень ч. 2 ст. 102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, відсутність відзиву органу державної виконавчої служби на апеляційну скаргу, неявка у судове засідання його повноважного представника не перешкоджає перегляду в апеляційному порядку оскаржуваної ухвали суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2015 року апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Коваль Л.А., суддів - Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 року апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Коваль Л.А., суддів - Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

У судовому засіданні 11.06.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Кіровоградської області від 21.10.2014 року у справі № 912/2787/14 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" задоволено; стягнуто з Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму 86 333, 67 грн. трьох процентів річних, суму 474 919, 32 грн. інфляційних втрат, суму 11 225, 06 грн. витрат на судовий збір.

12.11.2014 року на виконання рішення у справі видано наказ (а.с. 120, т. 1).

19.12.2014 року начальником відділу державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Кіровоградської області від 12.11.2014 року у справі № 912/2787/14 (а.с. 129, т. 1).

27.03.2015 року, вх. № 1240, відповідач звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області з заявою, у якій навів прохання до відділу звернутися до господарського суду Кіровоградської області з заявою про розстрочку виконання рішення суду по справі строком на 36 місяців з оплатою суми боргу 572 478, 05 грн. щомісячно рівними частинами по 15 902, 17 грн. (а.с. 130-131, т. 1).

У свою чергу, державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Борисенко Л.П. звернулась до господарського суду Кіровоградської області з заявою про розстрочку виконання рішення по справі.

За результатами розгляду вказаної заяви господарським судом Кіровоградської області винесено оскаржувану ухвалу у справі.

Відповідно до частини першої статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Зазначене відповідає правовій позиції, наведеній у пункті 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" з подальшими змінами і доповненнями.

В обґрунтування наявності підстав для розстрочки виконання рішення суду державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області у поданій до місцевого господарського суду заяві, а відповідач - в апеляційній скарзі на ухвалу суду про відмову в задоволенні заяви державного виконавця, посилаються на ті обставини, що заборгованість відповідача виникла через відсутність фінансування державою виплати боржнику субвенцій з різниці в тарифах, а також у зв'язку з несвоєчасною сплатою споживачами вартості послуг централізованого опалення. Тариф на послуги з теплопостачання не відповідає витратам на виробництво та постачання теплової енергії, також, тариф не передбачає витрат на сплату штрафних санкцій, що підлягають стягненню за рішенням суду. За такої ситуації підприємство працює збитково, крім того, поточні розрахунки за теплопостачання здійснюються споживачами не в повному обсязі. Відповідач, як теплопостачальне підприємство, отримує кошти від споживачів теплової енергії на рахунки зі спеціальним режимом використання, з яких здійснюється безспірне списання коштів на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у відсотковому значенні від усіх коштів, що надходять від споживачів як плата за теплову енергію в рахунок оплати вартості природного газу. На такі рахунки не може бути звернено стягнення відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та не можуть бути призупинені операції.

В поданій заяві відділ примусового виконання рішень звертає увагу, що за відповідачем обліковується рухоме та нерухоме майно, частина з якого знаходиться в іпотеці та заставі, а автотранспорт та сільськогосподарська техніка, належні відповідачу, використовуються для забезпечення надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання споживачам.

Відповідач вбачає можливість покращення свого матеріального стану в майбутньому за рахунок отримання в наступних періодах коштів, що сплачуються споживачами теплової енергії. Станом на 01.03.2015 року заборгованість споживачів складає більше ніж 27 млн. грн. Також, відповідач посилається на зміну керівника підприємства, який більш успішно проводить господарську діяльність.

Разом з тим, апеляційний господарський суд не вбачає підстав вважати, що обставини ускладнення або неможливості виконання рішення суду, винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов'язує можливість надання розстрочки виконання рішення суду, реальна можливість виконання відповідачем судового рішення у відповідності з запропонованою розстрочкою його виконання підтверджуються наявними у справі матеріалами, наданими державним виконавцем та відповідачем доказами.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Діяльність позивача, як і діяльність відповідача, також має свої особливості, оскільки позивач є постачальником природного газу на території України і несвоєчасні розрахунки його споживачів, у тому числі боржника у даній справі, можуть призвести до таких же негативних наслідків, про які повідомляє боржник, однак не лише на території міста Світловодська, а по всій Україні.

Фінансові труднощі відповідача не є свідченням того, що він не має можливості виконати рішення суду, з урахуванням порядку примусового виконання, що встановлений Законом України "Про виконавче провадження".

Не підтверджується матеріалами справи і та обставина, що сплата позивачу суми боргу за судовим рішенням у даній справі призведе до зупинення діяльності відповідача чи його банкрутства.

Також, відповідачем не доведено та не підтверджено належними доказами спроможності боржника сплачувати щомісячно впродовж 36 місяців відповідні частини суми боргу.

Зазначаючи строки, в які боржник матиме реальну можливість виконати рішення суду, ні відділ примусового виконання рішень, ні відповідач не обґрунтовують та не підтверджують належними доказами того, як саме та з яких джерел відповідач забезпечить виконання рішення суду, сплату поточних витрат підприємства та виконання інших рішень судів, в тому числі на користь стягувача, у зведеному виконавчому провадженні.

Відділ примусового виконання рішень та відповідач посилаються на наявність заборгованості споживачів теплової енергії перед відповідачем та заборгованості по субвенціям з державного бюджету на погашення різниці в тарифах. Проте, доказів здійснення заходів щодо отримання таких субвенцій з державного бюджету та можливості їх направлення на погашення заборгованості, що виникла за рішенням у даній справі, а також стягнення дебіторської заборгованості зі споживачів матеріали справи не містять. Також, з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 року № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" та пункту 1.9 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" не доведено можливості звернення стягнення на кошти, що надходять від зазначених боржників на поточні рахунки із спеціальним режимом використання при здійсненні виконавчого провадження відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

За наведеного, апеляційний господарський суд не вбачає підстав дійти висновку про гарантованість та можливість виконання рішення суду у разі розстрочення його виконання у порядку, запропонованому державним виконавцем.

Відповідно до частини 1 статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, тяжке фінансове становище, наявність кредиторської заборгованості є результатом господарської діяльності відповідача, що не може впливати на його відповідальність у вигляді виконання грошових зобов'язань перед позивачем, який також є суб'єктом господарювання і має свої відповідні зобов'язання, у тому числі й грошові.

Відповідач та позивач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні своєї господарської діяльності. Розстрочка виконання рішення суду призведе до надання переваг відповідачу в порівнянні з позивачем за відсутності для цього підстав.

Апеляційний господарський суд також враховує, що у спірних відносинах має місце тривале невиконання відповідачем рішення суду. Тривале невиконання судового рішення порушує матеріальні інтереси позивача.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, стягнення інфляційних втрат та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, та є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Надання розстрочки у стягненні вказаних сум суперечить меті захисту порушеного права згідно ст. 625 ЦК України.

Щодо посилання державного виконавця на перебування частини рухомого та нерухомого майна відповідача в іпотеці та заставі, апеляційний господарський суд зазначає, що вказане майно самостійно передано відповідачем для забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитними договорами, а отже вказані обставини не свідчать про винятковість випадку для надання розстрочки виконання рішення, оскільки є наслідком власної господарської діяльності відповідача.

Окрім того, ні відділ примусового виконання рішень, ні відповідач не надали належних доказів в підтвердження скрутного матеріального стану відповідача. До суду першої інстанції відділом примусового виконання рішень надано лише довідку "Перелік дебіторів СП ТОВ "Світловодськпобут", які користуються послугами теплопостачання" з зазначенням їх заборгованості перед відповідачем станом на 01.03.2015 року (а.с. 177-180, т. 1), довідку про заборгованість споживачів, які користуються централізованим опаленням, що надається СП ТОВ "Світловодськпобут" з зазначенням їх заборгованості перед відповідачем станом на 12.03.2015 року (а.с. 181-183, т. 1), перелік майна СП ТОВ "Світловодськпобут" (а.с. 184-192, т. 1), довідку про рух коштів по рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих згідно постанови КМУ від 18.06.2014 року № 217 (а.с. 170, т. 1).

Однак, вказані вище довідки, складені безпосередньо відповідачем в підтвердження його фінансового стану, інша інформація щодо господарської діяльності відповідача, не надають можливості визначити його дійсний фінансовий стан та платоспроможність як на даний час, так і у наступних періодах, оскільки не є належними доказами підтвердження відповідних обставин (ускладнення або неможливості виконання рішення суду; винятковості випадку, який зумовлює можливість надання розстрочки; реальної можливості виконання судового рішення у запропонований період часу) у розумінні ст. 34 ГПК України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для прийняття та врахування при перегляді в апеляційному порядку оскаржуваної ухвали доданих до апеляційної скарги відповідачем звіту про фінансові результати за 2014 рік, балансу станом на 31.12.2014 року (а.с. 25-28, т. 2), інформації щодо обсягу заборгованості з різниці у тарифах за теплову енергію Кіровоградської області (м. Світловодськ) за квітень 2015 року (а.с. 31, т. 1) та довідки про дебіторську заборгованість за послуги теплопостачання станом на 01.05.2015 року (а.с. 32, т. 2), оскільки відповідач не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був завчасно повідомлений про судове засідання місцевого господарського суду, в якому було розглянуто заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень, проте не забезпечив явку свого повноважного представника (а.с. 198, 213, т. 1). При цьому суд першої інстанції правомірно не задовольнив клопотання відповідача про перенесення розгляду справу у зв'язку з відсутністю для цього підстав та обмеженістю строку для розгляду заяви про розстрочення виконання рішення, встановленого ч. 1 ст. 121 ГПК України.

До того ж, відповідно до поданої до суду апеляційної інстанції фінансової звітності сторін, як фінансові показники відповідача, так і фінансові показники позивача, є збитковими.

Окрім того, апеляційний господарський суд не вбачає підстав вважати, що відсутність можливості погасити борг одноразово та відсутність станом на певну визначену дату обігових коштів, достатніх для повного виконання рішення господарського суду, є тією винятковою обставиною, яка може бути підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду.

Щодо посилання відповідача на перерахування на рахунок відділу державної виконавчої служби 303 838, 00 грн. в підтвердження доводів щодо вжиття заходів по виконанню рішення у справі, апеляційний господарський суд зазначає, що до апеляційної скарги додано лише виставлену відділом державної виконавчої служби платіжну вимогу № 91 від 30.04.2015 року на зазначену суму (а.с. 29, т. 1) з призначенням платежу "стягнення боргу згідно наказу № 912/4503/14", тобто наказу не у даній справі. Доказів приєднання наказу у даній справі до зведеного виконавчого провадження матеріали справи не містять. Також, не надано відповідачем і доказів оплати вказаної платіжної вимоги.

Таким чином, врахувавши ступінь вини відповідача у виникненні спору, фінансовий стан та матеріальні інтереси обох сторін, додержуючись принципу рівності перед законом і судом, недоведеність заявником та боржником наявності виняткових обставин, які згідно зі статтею 121 Господарського процесуального кодексу України є підставою для розстрочення виконання рішення господарського суду, тривале невиконання боржником рішення суду по даній справі, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви державного виконавця про розстрочення виконання рішення суду, правомірно відмовив в її задоволенні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи відповідача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, як такі, що не спростовують зазначеного вище та не підтверджуються відповідними доказами у порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Отже, апеляційна скарга відповідача на оскаржувану ухвалу господарського суду Кіровоградської області у даній справі задоволенню не підлягає, вказана ухвала господарського суду підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені відповідачем за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2015 року у справі № 912/2787/14 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2015 року у справі № 912/2787/14 залишити без змін.

Повна постанова складена 12.06.2015 року

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко