ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р.Справа № 916/469/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Головея В.М.,

суддів: Шевченко В.В., Ярош А.І.,

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Скороботов Є.А. (за довіреністю),

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого приватного виробничо-комерційного підприємства «Бета»

на рішення господарського суду Одеської області від 02.03.2015

у справі № 916/469/15-г

за позовом Малого приватного виробничо-комерційного підприємства «Бета»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПС-ЕС»

про розірвання договору та стягнення 293 800,00 грн.,

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 16.06.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року Мале приватне виробничо-комерційне підприємство «Бета» (далі - Підприємство, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПС-ЕС» (далі - Товариство, відповідач) про розірвання договору поставки обладнання №ОД-040/б/2011 від 07.07.2011 та стягнення коштів у розмірі 293 800,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог Підприємство, посилається на договір поставки обладнання № ОД-040-Б/2011 та часткове перерахування відповідачу авансового платежу. Однак у зв'язку з причин складаного фінансового становища позивач припинив будівництво об'єкта, у якому повинно було встановити обладнання та направив на адресу відповідача повідомлення про розірвання вищевказаного договору на підставі ст. 652 ЦК України, а також прохання щодо повернення отриманих відповідачем авансових платежів посилаючись на ст. 1212 ЦК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.03.2015 року (суддя Волков Р.В.) в задоволенні позову Підприємству відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач не надав достатніх доказів наявності істотної зміни обставин, як того вимагає ст. 652 ЦК України, а також належних доказів перерахування відповідачу грошових коштів.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Підприємство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Апелянт вважає, що рішення господарського суду прийнято з порушенням норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представник відповідача в судове засідання 16.06.2015 не з'явився, та не скористався своїм правами на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 20.05.2015, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Проте, така неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 20.05.2015 у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 16.06.2015 надав пояснення, якими підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2015 місцевим господарським судом постановлено оскаржуване рішення, з якого вбачається, що позивач вимоги суду не виконав, витребувані докази не надав, в судове засідання повноважного представника не направив.

Як зазначає заявник апеляційної скарги, підставою для скасування оскаржуваного рішення є те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце засідання суду першої інстанції, що в силу приписів ст. 104 ГПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення. Скаржник зазначив, що 29.01.2015 Підприємство подало до господарського суду позовну заяву, в описовій частині якої, окрім юридичної адреси (86000, Донецька область, м. Ясинувата, вул. Некрасова, буд 17), також зазначено поштову адресу, а саме: 14000, м. Чернігів, пр.-т Миру, буд. 233, проте протягом значного терміну на поштову адресу позивача не надходила інформація щодо руху цієї справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Так, п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Відтак, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання

За змістом ч. 1 ст. 64 ГПК України суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні.

Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду від 05.02.2015 позовна заява Підприємства була прийняття до провадження та призначена до розгляду на 18.02.2015 об 14:30 хв., в подальшому ухвалою суду першої інстанції від 18.02.2015 розгляд даної справи відкладався до 02.03.2015. Дані ухвали містить відомості про найменування позивача - Мале приватне виробничо-комерційне підприємство «Бета» та його адресу - Донецька обл., м. Ясинувата, також в матеріалах справи наявні витяги з журналу реєстрації телеграм, телефонограм, факсограм, електроної пошти, публікації в мережі Інтернет від 06.02.2015 та 20.02.2015, в яких Підприємство через мережу Інтернет на офіційному веб-порталі «Судова влада України» повідомлялось про прийняття позовної заяви господарським судом до розгляду та про відкладення її розгляду до 02.03.2015.

Проте, судова колегія вважає, що господарським судом були вчинені не всі необхідні дії щодо належного повідомлення позивача.

Особливості повідомлення осіб, які знаходяться на зазначених територіях визначено Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 12.09.2014 року N 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції»», з урахуванням змін і доповнень.

При повідомленні позивача щодо розгляду даної справи господарський суд в першу чергу повинен був надсилати ухвали суду першої інстанції на поштову адресу Підприємства, яка зазначена у позовній заяві, а також на конверті позовних матеріалів (а.с. 3, 32), що передбачено ст. 64 ГПК України та тільки у разі не надання стороною інформації щодо її поштової адреси, надсилати ухвалу за місцезнаходженням сторони.

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» стороною, не повідомленою належним чином про місце засідання суду, про що йдеться у пункті 2 частини третьої статті 104 ГПК України, слід вважати сторону, стосовно якої судом першої інстанції не дотримано вимог статті 64 ГПК України.

З огляду на зазначене, позивач був позбавлений можливості захищати свої права і законні інтереси при розгляді справи у спосіб, передбачений положеннями ст. 22 ГПК України, зокрема, приймати участь у судовому засіданні, надавати пояснення і письмові докази у підтвердження порушення його прав з боку відповідача.

При таких обставинах рішення суду підлягає безумовному скасуванню.

Оскільки нормами ст.103 ГПК України не передбачено право апеляційної інстанції передавати справу на новий розгляд до місцевого суду, як на тому наполягає апелянт, а передбачено, що, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційна інстанція має право прийняти нове рішення, тому судова колегія, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи та заперечення сторін, законність та обґрунтованість заявленого позову, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2011 між Підприємством (покупець) та Товариством (продавець) укладено договір поставки обладнання № ОД-040-Б/2011, за умовами якого продавець прийняв на себе зобов'язання щодо поставки покупцю обладнання і запасних частин для боулінга, згідно специфікації, а також щодо його збірки, проведення тестових випробувань і підготовки технічного персоналу позивача.

Покупець, в свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити поставлене обладнання, а також послуги по його зборці, тестовим випробуванням, розробці технічних умов і підготовці технічного персоналу покупця (п. 1.1 договору).

В якості правової підстави для розірвання вказаного договору позивач посилається на ст.652 Цивільного Кодексу України. Істотною умовою у розуміння зазначеної статті, позивач вважає виникнення в нього складного фінансового становища, проте в порушення приписів ст. ст. 33-34 ГПК України не надав до господарського суду належних та допустимих доказів.

Судовими доказами, за визначенням ст. ст. 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, позивачем не надано жодного доказу наявності істотної зміни обставин, у зв'язку з цим, у колегії суддів відсутні підстави для задоволення позову в частині розірвання договору.

Вимоги Підприємства стосовно стягнення з відповідача 293 800, 00 грн. позивач обґрунтовує статтею 1212 ЦК України та посиланнями на перерахування відповідачу грошових коштів в рамках договору поставки обладнання № ОД-040-Б/2011 від 07.07.2011. Разом з цим, доказів такого перерахування до господарського суду не надано. Матеріали справи взагалі не містять доказів набуття або збереження відповідачем майна позивача без достатньої правової підстави.

Приймаючи до уваги вищевикладене судова колегія вважає, що вищезазначене є підставою для відмови Підприємству у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись cm.cm. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Малого приватного виробничо-комерційного підприємства «Бета» - задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 02.03.2015 - скасувати.

3. Відмовити Малому приватному виробничо-комерційному підприємству «Бета» у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.06.2015 року.

Головуючий суддя Головей В.М.

Суддя Шевченко В.В.

Суддя Ярош А.І.