РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015Справа № 910/8810/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Карабань Я.А., розглянувши матеріали справи за позовом житлово-будівельного кооперативу «НАФТОХІМІК» до публічного акціонерного товариства «КИЇВВОДОКАНАЛ» про розірвання договору,

за участю представників сторін:

від позивача: Пінчук М.М. (довіреність від 07.04.2015 № 2/04);

від відповідача: Макарчук Л.Л. (довіреність від 20.03.2015 № 266),

ВСТАНОВИВ:

Житлово-комунальний кооператив «НАФТОХІМІК» (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «КИЇВВОДОКАНАЛ» про розірвання договору на відпуск води та послуги каналізації від 01.02.1994 № 02143/4-11.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на статтю 1, частину п'яту статті 19, частину шосту статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, статтю 18 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 року № 2918-III, статтю 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 року № 1775-III, статті 651, 652 Цивільного кодексу України, статтю 188 Господарського кодексу України, відповідно до яких договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення укладається між відповідачем, як виконавцем цих послуг, та власниками квартир, як безпосередніми споживачами, а тому зміст договору на відпуск води та послуги каналізації від 01.02.1994 року № 02143/4-11 суперечить прийнятому після його укладення законодавству, оскільки позивач не може бути належною стороною цього правочину: останній не є господарським товариством, не отримує прибуток, не є споживачем або виконавцем житлово-господарських послуг із централізованого водопостачання і водовідведення, не має відповідної ліцензії. У зв'язку із наведеним, укладений договір від 01.02.1994 № 02143/4-11 має бути розірваний в силу істотної зміни обставин, а саме законодавства України.

Ухвалою суду від 10.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 27.04.2015 року.

Ухвалами суду від 13.05.2015 року, 20.05.2015 року і від 08.06.2015 року розгляд справи неодноразово відкладався.

У судовому засіданні 08.06.2015 року оголошено перерву до 10.06.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, надав до суду відзив та свої пояснення де зазначив, що відповідно до статті 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 № 2918-III послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення. А відтак, на думку відповідача, позивач, який є балансоутримувачем багатоквартирного будинку і на балансі якого знаходяться внутрішньобудинкова система водопостачання та каналізація, є належною стороною в оспорюваному правочині, положення якого не суперечить вимогам чинного законодавства, що не перешкоджає подальшому існуванню договірних відносин. До того ж, за твердженнями відповідача, за вказаним правочином безпосереднім споживачем послуг є, в тому числі, житлово-комунальний кооператив «НАФТОХІМІК».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив наступне.

За змістом ст. 151 Цивільного кодексу Української РСР від 18.06.1963 (в редакції зі змінами від 04.02.1994 року) в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

За приписами ст.4 Цивільного кодексу Української РСР Цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Як встановлено судом, 01.02.1994 року між позивачем (абонент) та відповідачем (постачальник) було укладено договір № 02143/4-11 на відпуск води та послуги каналізації, відповідно до п. 1 якого постачальник зобов'язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент зобов'язується сплатити за вищезазначені послуги на умовах, визначених цим договором та Правилами користування системами комунальним водопроводом та каналізацією в м. Києві, затвердженими рішенням Київської міської Ради народних депутатів від 13.01.1986 року № 24.

Постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82; приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин; здійснює заміну, ремонт несправних водо лічильників, їх держперевірку за письмовою заявкою абонента, за його рахунок та попередньою оплатою вартості послуг, що надаються (п. 2.1. договору).

Абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами постачальника, узгодженими з власником водо-провідно-комунальних споруд міста. В разі змін тарифів, діючих на час укладення договору, сплата послуг здійснюється згідно нових цін зміни інших умов договору. Абонент повинен оформитися у підприємстві постачальника в порядку, визначеному Правилами. Останній представляє інтереси об'єктів, у тому числі субабонентів, яким подається вода (приймаються стоки) та відповідає за збереження водолічильників, водомірних вузлів, санітарний стан приміщення водомірного вузла та інше. (п. 2.2. договору).

За умовами п. 5.1. укладеного між сторонами правочину, договір укладається з 01.02.1994 року і діє до 31.12.1994 року. Договір вважається переукладеним на новий строк, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України (враховуючи, що спірні правовідносини сторін продовжували існувати під час набрання зазначеним нормативно-правовим актом законної сили) принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір від 01.02.1994 року № 02143/4-11 як належну підставу у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України для виникнення між сторонами взаємних цивільних прав та обов'язків з водопостачання та водовідведення.

За приписами ч.ч. 2, 3, 4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона та в інших випадках встановлених договором або законом. (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 23.05.2011р. Верховного Суду України по справі № 3-47гс11.

Як свідчать матеріали справи, листом №30 від 30.12.2014 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією розірвати дію договору від 01.02.1994 року за №02143/4-11 з 01 квітня 2015 року у зв'язку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (доказ направлення міститься в матеріалах справи).

Листом № 1819/08-13/30-15 від 15.02.2015 року відповідач повідомив, що прикінцевими положеннями Закону № 1198 Кабінет Міністрів України протягом 3-х місяців з дня набрання чинності цим законом, повинен прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону. Враховуючи, що відповідних нормативно-правових актів не прийнято та з метою недопущення дестабілізації у житлово-комунальній сфері з непередбаченими негативними наслідками через існуючі прогалини у законодавстві відповідач відмовив у розірванні договору та запропонував:

- укласти договір про співпрацю;

- провести повну інвентаризацію квартирних приладів обліку води;

- забезпечити перевірку квартирних приладів обліку води на 100%;

- здійснити звірку з відповідачем та забезпечити оплату заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення на 100%;

- визначити відповідальну особу для зняття показань будинкового приладу обліку води з метою розподілу обсягу спожитих мешканцям послуг, що не мають квартирних приладів обліку;

- передати відповідачу всю базу нарахувань та базу квартирних лічильників, яка міститься в інвентаризаційних відомостях та додатках договору про співпрацю.

Позивач відмовився від вищезазначеної пропозиції, тому, враховуючи недосягнення контрагентами згоди стосовно припинення договору від 01.02.1994 року за № 02143/4-11 шляхом його розірвання, житлово-будівельний кооператив «НАФТОХІМІК» звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На момент укладення договору від 01.02.1994 року за № 02143/4-11 дані правовідносини регулювались Правилами користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах системи комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 28.12.1993 року № 83, що втратили чинність після набрання законної сили Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 65 від 01.07.1994 року, якими запроваджено порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначено взаємовідносини між об'єднаннями, виробничими управліннями водопровідно-каналізаційного господарствами або іншими експлуатаційними організаціями, комбінатами комунальних підприємств (надалі - Водоканал) та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізацій на території України.

У пункті 2.2. Правил було визначено, що абонентами, які користуються послугами Водоканалу, можуть бути державні, колективні та інші підприємства, організації,

установи, а також окремі громадяни, що мають жилі будинки або їх частину на праві приватної власності (надалі - громадяни), на які відкрито особовий рахунок і які

перебувають з Водоканалом у договірних відносинах.

Пізніше, Постановою № 1497 від 30.12.1997 року Кабінету Міністрів України були затверджені Правила надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, у яких визначено, що виконавець житлово-комунальних послуг є житлово-експлуатаційні та водо-, теплопостачальні, каналізаційні або інші підприємства і організації, які безпосередньо надають споживачеві комунальні послуги. Виконавця послуг у комунальному житловому фонді визначають місцеві державні адміністрації або органи місцевого самоврядування, в інших випадках - власник житлового будинку, об'єднання співвласників будинків тощо. При цьому, в одному будинку може бути визначений лише один виконавець окремої послуги. Одночасно, споживачем було визначено підприємство, що одержує послуги від виробника та постачає їх виконавцеві або споживачеві.

У зв'язку з прийняттям Постанови № 630 від 21.07.2005 року Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", Правила надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, які було затверджено Постановою № 1497 від 30.12.1997 року Кабінету Міністрів України, втратили чинність.

Пунктом 2 Постанови № 630 від 21.07.2005 року Кабінету Міністрів України визначено, що терміни, не визначені постановою, вживаються у значенні, наведеному у Законі України "Про житлово-комунальні послуги".

Судом встановлено, що 26.04.2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії".

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 5, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Одночасно, було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Згідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" зобов'язано Кабінет Міністрів України протягом 3-х місяців з дня набрання чинності цим Законом:

- прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону;

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Одночасно, статтею 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі, зокрема, ліцензії на господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Як встановлено судом, позивач підпадає під положення вищезазначеного Закону в якості споживача та разом з цим, останній не здійснює діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення та, відповідно, не може бути виконавцем наведених у Законі послуг.

Наразі, за поясненнями представників сторін, водопостачання та водовідведення на підставі укладеного договору № 02143/4-11 на відпуск води та послуги каналізації здійснювалось до багатоквартирного будинку № 2 по вул. Василя Стуса 2 у місті Києві, власники квартир, якого є переважно фізичні особи, які і є споживачами послуг відповідача.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи: пояснень позивача від 05.06.2015 року, протоколу № 1 зборів членів правління ЖБК «НАФТОХІМІК» від 04.09.2014 року та не заперечувалось позивачем у судових засідання - останній є балансоутримувачем багатоквартирного будинку по вул. Василя Стуса 2 у місті Києві, на балансі якого знаходяться внутрішньо будинкова система водопостачання та каналізація.

Окрім цього, відповідно до актів б/н від 19.12.2007 року, №№ 8-733-14, 8-733-87 за січень-березень 2015 року, завірених представниками позивача і відповідача, що містяться в матеріалах справи, забезпечення позивачем житлового будинку по вул. Василя Стуса 2, питною водою, використаною для виготовлення гарячої води, здійснюється від виносного бойлера, що знаходиться на балансі позивача. До того ж, згідно до акту про опломбування водолічильників вказана інформація щодо опломбування водолічильників від 19.12.2007 року підписана представниками обох сторін.

Як зазначає позивач з посиланням на протокол № 1 зборів членів правління ЖБК «НАФТОХІМІК» від 04.09.2014 року, останнім прийнято рішення передати свій бойлер у користування Підприємству по обслуговування житла «Майстер-2», проте фактичного доказу передачі бойлеру позивачем не надано.

За таких обставин, враховуючи термінологічне визначення поняття "споживач", що наведене у Законі України "Про питну воду та питне водопостачання", господарський суд дійшов висновку, що позивач є одним з фактичних споживачів послуг, що надаються відповідачем на підставі договору від 01.02.1994 року за № 02143/4-11.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У ч.1 ст.19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" зазначено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Як вказувалось вище, згідно зі ст. 16 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі, зокрема, ліцензії на господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Пунктом 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом №190 від 27.06.2008 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, передбачено, що договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Наведені правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення споживачу, яким позивач, повинно здійснюватись виключно на підставі договору.

Статтею 907 Цивільного кодексу України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно із частинами першою, другою статті 652 Цивільного кодексу України, на яку в обґрунтування своїх вимог послався позивач, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за ним або наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору.

Суд, зазначає, що сторони у справі в момент укладення спірного договору не могли передбачити, що настануть ті обставини, про які зазначає позивач у позові, при цьому зміна обставин була зумовлена причинами, які позивач не міг усунути, а із договорів та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Однак, позивач не довів суду, що виконання спірного договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Ту обставину, що з кола суб'єктів, між якими укладається договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, законом виключено балансоутримувачів, суд не вважає підставою для розірвання договору.

При цьому необхідно зазначити, що частина 2 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції, на яку посилається позивач, передбачає, що у разі, якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори про надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Окрім цього, змінами, внесеними до Закону, на які посилається позивач, не вимагається розірвання попередніх договорів між постачальниками та абонентами, зокрема, на постачання послуг водопостачання та водовідведення.

За таких обставин суд, взявши до уваги правові підстави позовних вимог та правові підстави заперечень відповідача, врахувавши конкретні обставини даної справи та здійснивши системний аналіз положень Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом № 190 від 27.06.2008 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" із урахуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" стосовно покладення та виконання Кабінетом Міністрів України відповідних зобов'язань - не находить підстав для застосування положень статей 651, 652 Цивільного Кодексу України до спірного правочину.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44. 49, 32-35, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Житлово-будівельного кооперативу «НАФТОХІМІК» до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "КИЇВВОДОКАНАЛ" про розірвання договору №02143/4-11 на відпуск води та послуги каналізації від 01.02.1994р. відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Суддя Я.А. Карабань