ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"16" червня 2015 р. Справа № 911/2219/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос», с. Пустоварівка Сквирського району

до відповідача Національного університету біоресурсів і природокористування України, м. Київ в особі відокремленого підрозділу «Агрономічна дослідна станція», с. Пшеничне Васильківського району

про стягнення 274030,99 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Капітанюк В.П., уповноважений, довіреність від 08.06.2015р. № 231;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос», с. Пустоварівка Сквирського району Київської області звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 19.05.2015р. № 204 до відповідача - Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу «Агрономічна дослідна станція», с. Пшеничне Васильківського району Київської області, в якому просить суд стягнути з відповідача 274030,99 грн. заборгованості за поставлений товар за договорами від 22.03.2013р. № 145, від 12.04.2013р. № 185, від 22.04.2013р. № 206, в тому числі: 167000,00 грн. основного боргу; 8166,99 грн. 3% річних, 98864,00 грн. інфляційних втрат, та покласти на відповідача судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.02.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/2219/15 та призначено справу до розгляду. Ухвалою від 09.06.2015р. розгляд справи відкладено на 16.06.2015р.

Відповідач в судові засідання 09.06.2015р. та 16.06.2015р. не з'явився, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про причини нез'явлення суд належним чином не повідомив.

Відповідно до пункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог частини першої ст. ст. 87, 64 ГПК України. Суд у відповідності до наведених статей належним чином направляв відповідачу копії ухвал рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу юридичної особи - університету, та на адресу відокремленого підрозділу - дослідної станції.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами, яких достатньо для розгляду спору.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос», с. Пустоварівка Сквирського району Київської області (далі по тексту - ТОВ «АФ «Колос») до відповідача - Національного університету біоресурсів і природокористування України, м. Київ, в особі відокремленого підрозділу «Агрономічна дослідна станція», с. Пшеничне Васильківського району Київської області, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

22.03.2013р. між Агрономічною дослідною станцією Національного університету біоресурсів і природокористування України (покупець) та ТОВ «АФ «Колос» (постачальник) було укладено Договір №145, згідно якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю насіння кукурудзи загальною вартістю 129500,00 грн. (пункти 1.1. 2.1 Договору № 145), а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його в строк до 30.09.2013р. (пункт 4.3 Договору №145).

12.04.2013р. між Агрономічною дослідною станцією Національного університету біоресурсів і природокористування України (покупець) та ТОВ «АФ «Колос» (постачальник) було укладено Договір №185, згідно якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю насіння соняшника «Ясон» загальною вартістю 22500,00 грн. (пункти 1.1. 2.1 Договору № 185), а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його в строк до 30.09.2013р. (пункт 4.3 Договору №185).

22.04.2013р. між Агрономічною дослідною станцією Національного університету біоресурсів і природокористування України (покупець) та ТОВ «АФ «Колос» (постачальник) було укладено Договір №206, згідно якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю насіння соняшника «Ясон» загальною вартістю 15000,00 грн. (пункти 1.1. 2.1 Договору № 206), а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його в строк до 30.09.2013р. (пункт 4.3 Договору №206).

Укладені між сторонами договори за своєю правовою природою є договорами поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов Договору № 145 вд 22.03.2013р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 129500,00 грн., що підтверджується підписаною обома сторонами та скріпленою печатками обох сторін видатковою накладною від 12.04.2013р. № РН-0000475, товар за якою було отримано за довіреністю відповідача від 12.04.2013р. № 27 (копії накладної та довіреності залучені до матеріалів справи, а оригінали подані позивачем для огляду в судовому засіданні).

На виконання умов Договору № 185 вд 12.04.2013р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 22500,00 грн., що підтверджується підписаною обома сторонами та скріпленою печатками обох сторін видатковою накладною від 12.04.2013р. № РН-0000476, товар за якою було отримано за довіреністю відповідача від 12.04.2013р. № 28 (копії накладної та довіреності залучені до матеріалів справи, а оригінали подані позивачем для огляду в судовому засіданні).

На виконання умов Договору № 206 вд 22.04.2013р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 15000,00 грн., що підтверджується підписаною обома сторонами та скріпленою печатками обох сторін видатковою накладною від 22.04.2013р. № РН-0000531, товар за якою було отримано за довіреністю відповідача від 22.04.2013р. № 33 (копії накладної та довіреності залучені до матеріалів справи, а оригінали подані позивачем для огляду в судовому засіданні).

Загалом за трьома договорами позивач поставив відповідачу товар на суму 167000,00 грн.

Згідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Пунктом 4.3 Договорів сторони передбачили, що розрахунок за товар здійснюється до 30.09.2013р.

Позивач твердить, що товар відповідачем оплачений не був.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Суд ухвалами від 27.05.2015р. та від 09.06.2015р. витребовував у відповідача документи, що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів за отриманий за Договорами товар. Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не подав, доказів оплати коштів за отриманий від позивача товар не представив, відповідно доводи позивача не спростував.

За таких обставин, сума основного боргу відповідача перед позивачем, строк оплати якої настав, складає 167000,00 грн., тобто вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню повністю.

Крім того, у зв'язку із простроченням основного грошового зобов'язання позивач також просить суд стягнути з відповідача 8166,99 грн. процентів річних (за період з 01.10.2013р. по 18.05.2015р.) та 98864,00 грн. інфляційних втрат (за період жовтень 2013р. - квітень 2015р.).

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Згідно п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. вказаної Постанови, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. За таких обставин, виходячи з наступних розрахунків:

ПідставаОсновний борг, грн.Період простроченняІнфляційні втрати, грн.
Договір від 22.03.2013р. №145129500,00жовтень 2013 - квітень 201594664,50
Договір від 12.04.2013р. №18522500,00жовтень 2013 - квітень 201516447,50
Договір від 22.04.2013р. № 20615000,00жовтень 2013 - квітень 201510965,00
всього167000,00 122077,00

ПідставаОсновний борг, грн.Період прострочення3% річних, грн.
Договір від 22.03.2013р. №145129500,0001.10.13 - 18.05.156333,08
Договір від 12.04.2013р. №18522500,0001.10.13 - 18.05.151100,35
Договір від 22.04.2013р. № 20615000,0001.10.13 - 18.05.15733,56
всього167000,00 8166,99
судом встановлено, що за заявлений позивачем період з відповідача на користь позивача належать до стягнення інфляційні втрати в сумі 122077,00 грн. та проценти річних в сумі 8166,98 грн. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, відповідно вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та процентів річних підлягають задоволенню повністю в заявлених сумах.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача - Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі відокремленого підрозділу «Агрономічна дослідна станція» на користь позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» заборгованості в розмірі 274030,99 грн., яка складається з 167000,00 грн. основного боргу, 8166,99 грн. процентів річних та 98864,00 грн. інфляційних втрат. Суд у відповідності до частини другої ст. 49 ГПК України покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого підрозділу «Агрономічна дослідна станція» (08644, Київська обл., Васильківський район, с. Пшеничне, вул. Леніна, ідентифікаційний код 33441837)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» (09051, Київська обл., Сквирський район, с. Пустоварівка, площа Ватутіна, буд. 18А, ідентифікаційний код 03754120)

167000,00 грн. (сто шістдесят сім тисяч гривень нуль копійок) основного боргу,

8166,99 грн. (вісім тисяч сто шістдесят шість гривень дев'яносто дев'ять копійок) процентів річних;

98864,00 грн. (дев'яносто вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні нуль копійок) інфляційних втрат;

5480,62 грн. (п'ять тисяч чотириста вісімдесят гривень шістдесят дві копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 17.06.2015р.

Суддя О.В. Конюх