ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. Справа № 922/904/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Новіковій Ю.В.,

за участю представників:

позивача - Грєнков І.В. - дов. № 08-11/4838/2-14 від 29.12.2014р.,

відповідача - Обраменко І.О. - дов. б/н від 01.04.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2640 Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 08.04.2015 р. у справі № 922/904/15,

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю НВП "Адепт", м. Харків,

про стягнення коштів, повернення майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Харківська міська рада, м. Харків (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю НВП "Адепт", м. Харків, в якому просить зобов'язати відповідача повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова, в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 1,1422 га, яка розташована по вул. Саратовській, 51 у м. Харкові. Також, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 897 709,33 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.04.2015 р. (суддя Буракова А.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08.04.2015р. в частині відмови в задоволенні позову про стягнення доходу, одержаного від безпідставно набутого майна, в розмірі 897 709,33 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, ТОВ НВП "Адепт", у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Харківської області від 08.04.2015 р. у справі № 922/904/15 - залишити без змін. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у чіткій відповідності з нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.11.1998 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Адепт" (відповідач) на підставі договору купівлі-продажу та акту прийому-передачі придбало у Акціонерного товариства Фірми "КЖБІ і К" об'єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Саратовська, 51, право власності, на які було зареєстровано у КП "Харківське МіськБТІ" 15.01.1999р. за реєстровим № 2639.

На спірній земельній ділянці відповідачу на праві приватної власності належать нежитлові будівлі (нерухоме майно) Ж-1 - нежитлове приміщення площею 1962,6 кв.м; Д-3 - нежитлове приміщення - 1405,3 кв.м; И-1 нежитлове приміщення - 933,9 кв.м; К-1 нежитлове приміщення - 867,5 кв.м; З-1 нежитлове приміщення - 788,8 кв.м Л-2 нежитлове приміщення - 499,2 кв.м, загальною площею 6457,3 кв.

Як зазначає позивач, відповідач набув права власності об'єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Саратовська, 51, та використовує земельну ділянку площею 1,1422 по вказаній адресі для обслуговування зазначених нежитлових будівель без належно оформленого права володіння та/або користування земельної ділянки, що в свою чергу свідчить про використання останньої без достатньої правової підстави та є підставою для стягнення з відповідача на свою користь доходу від безпідставно набутого майна в розмірі 897 709,33 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини) в діях відповідача.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

В ч. 1, 3 ст. 30 Земельного кодексу України, у редакції, що діяла на час укладення договору в 1993 р., визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, згідно чинного земельного законодавства, використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою (в даному випадку - договору оренди земельної ділянки).

Матеріали справи свідчать, що на підставі листів Акціонерного товариства Фірми "КЖБІ і К" та TOB НВП "Адепт" рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 877 від 14.07.1999р. було припинено користування AT Фірми "КЖБІ і К" частиною земельної ділянки та передано її TOB НВП "Адепт", у зв'язку з чим 21.03.2001р. між сторонами у справі було укладено відповідний договір на право тимчасового користування землею № 2360, зареєстрований 29.03.2001р.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору на право тимчасового користування землею № 2360 від 21.03.2001р., відповідач прийняв у тимчасове користування земельну ділянку за адресою м. Харків, вул. Саратовська, 51, площею 1,1422 га, строком до 04.01.2024р. для експлуатації виробничих та допоміжних будівель і споруд.

Листом від 12.06.2004р. № 40 відповідач звернувся до міського голови м. Харкова Шумілкіна В.А. з проханням припинити право користування частиною земельної ділянки площею 27 кв.м, яка знаходиться у тимчасовому користуванні ТОВ НПП "Адепт" по вул. Саратовська, 51 (договір № 2360 від 29.03.2001р.).

З Технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, складеної на замовлення позивача вбачається, що рішенням сесії Харківської міської ради № 88/05 від 27.04.2005р. (п. 1.4 додатку 1) припинено дію договору на право тимчасового користування землею № 2360 від 21.03.2001р. за добровільною відмовою позивача з посиланням на лист TOB НВП "Адепт" № 40 від 12.06.2004р., в той час, як із тексту цього листа вбачається, що відповідач просив припинити право користування лише частиною земельної ділянки площею 0,0027 га, а не всієї земельної ділянки, та не просив припиняти дію договору на право тимчасового користування землею № 2360 від 21.03.2001р. Також, у зазначеному рішенні вказано про припинення права користування відповідача частиною земельної ділянки, площею 0,0027 га по вул. Саратовській, 51, а також про необхідність відповідачу оформити право оренди земельної ділянки по вул. Саратовській, 51, яка залишається у його користуванні.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, з моменту укладення договору на право тимчасового користування землею по теперішній час відповідач безперервно користується вищезазначеною земельною ділянкою у відповідності з її цільовим призначенням, та, як платник єдиного податку, належним чином сплачує необхідні платежі. Вказану обставину також підтверджує складений 06.09.2010р. Управлінням Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідач користується земельною ділянкою по вул. Саратовській, 51 у м. Харкові без достатніх правових підстав, а тому має відшкодувати доходи, які були ним одержані від цієї земельної ділянки. В підтвердження цього позивач посилається на рішення Харківської міської ради від 27.04.2005р. № 88/05, яким ТОВ НВП "Адепт" припинено право користування частиною земельної ділянки по вул. Саратівській, 51, м. Харків, визнано припиненим договір про право тимчасового користування землею №2360 від 21.03.2001р., а також зобов'язано відповідача оформити право оренди земельної ділянки.

Однак, зазначене рішення органу місцевого самоврядування не може слугувати належним доказом правомірності вимог Харківської міської ради, так як оскаржено відповідачем до господарського суду Харківської області. Так, ТОВ НВП "Адепт" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання недійсним та скасування пункту 1.4 Додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради № 88/05 від 27.04.2005р., а також про визнання чинним договору на право тимчасового користування землею № 2360, зареєстрованого 29.03.2001р., щодо користування земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Саратовська, 51, площею 1,1422 га, строком до 04.01.2024р., для експлуатації виробничих та допоміжних будівель і споруд.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.04.2015 р. у справі № 922/488/15 позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсним та скасовано пункт 1.4. додатку 1 до рішення ХХХV сесії Харківської міської ради ІV скликання "Про припинення та надання у користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам" від 27.04.2005р. № 88/05; визнано чинним договір на право тимчасового користування землею № 2360, зареєстрований 29.03.2001р., щодо користування земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Саратовська, 51, площею 1,1422 га, строком до 04.01.2024р. для експлуатації виробничих та допоміжних будівель і споруд.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2015р. у справі № 922/488/15 зазначене рішення господарського суду Харківської області від 01.04.2015 р. залишено без змін.

Враховуючи наведене та те, що договір на право тимчасовою користування земельною ділянкою ТОВ НВП "АДЕПТ" від 21.03.2001р. є дійсним, а отже, відповідач користується земельною ділянкою по вул. Саратівській, 51, м. Харків на достатніх правових підставах.

Крім того, право користування відповідача земельною ділянкою зареєстровано належним чином у відповідності до діючого на час його виникнення законодавства, а позивачем не було надано доказів про те, що у зв'язку із прийняттям Харківською міською радою вищезгаданого рішення від 27.04.2005р. № 88/05 було припинено право користування відповідача земельною ділянкою у встановленому порядку, тобто не надано доказів державної реєстрації припинення цього права.

До того ж, відповідно до пункту 7 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001р. юридичні особи, що одержали у тимчасове користування земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, із прийняттям нового Земельного кодексу ТОВ НВП "АДЕПТ" не втратило право користування земельною ділянкою по вул. Саратівській, 51, набуте ним за договором № 2360.

Судова колегія зазначає, що відповідно до листа Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 24.11.2014 року № 7168/9/20-38-15-03-16, ТОВ НВП "Адепт", платник земельного податку, відповідно до договору на право тимчасового користування від 29.03.2001 р. № 2360, займає земельну ділянку, загальною площею 11422,00 кв.м, за адресою: м. Харків, вул. Саратовська, 51. Станом на 24.11.2014р. ТОВ НВП "Адепт" заборгованості зі сплати земельного податку не має.

Також, правильність розрахунку суми доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, яку просить стягнути позивач, не підтверджена позивачем належними доказами, а сума 897 709,33 грн. розрахована виходячи із розміру орендної плати за земельну ділянку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. 1212 - 1214 Цивільного кодексу України. Проте, судова колегія не погоджується з такими висновками позивача, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з частиною 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Певною мірою проблема розуміння та кваліфікації таких зобов'язань породжується нормою ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, якою визначене коло вимог, до яких також застосовуються положення глави 83 Цивільного кодексу України (про реституцію, віндикацію, повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи).

У нормах статей 1213 та 1214 Цивільного кодексу України не має санкцій як міри цивільно-правової відповідальності боржника, натомість ними закріплено право та кореспондуючі ним обов'язки сторін зобов'язання з безпідставного збагачення - право потерпілого:

1) на повернення йому безпідставно набутого майна в натурі або відшкодування його вартості;

2) на відшкодування йому доходів від безпідставно набутого майна, які набувач одержав або міг одержати від цього майна з часу, коли дізнався або міг дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Норми глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" та ст. 1212 Цивільного кодексу України, зокрема, можуть бути застосовані тоді, коли дії набувача майна не можуть кваліфікуватися як правопорушення.

Отже, для застосування статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України має бути доведено факт протиправності дій відповідача.

З огляду на положення статті 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Як зазначено в п. 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, шкоди у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди, крім спеціальних норм, повинні брати до уваги загальні положення ст. 22, глави 82 Цивільного кодексу України, частини другої статті 224 Господарського кодексу України. Крім того, для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати, як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини), так і ступінь вини у розумінні ст. 1193 Цивільного кодексу України.

Проте, позивачем не доведено наявність вищевказаних елементів цивільного правопорушення в діях відповідача, і тому, застосування 1212, 1213, 1214 ЦК України в даному випадку є неправомірним. Більш того, як зазначив позивач, дії відповідача з набуття земельної ділянки, як наслідок придбання у власність земельної ділянки, не порушують норми права, передбачені чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а відтак позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 08.04.2015 р. у справі № 922/904/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.04.2015 р. у справі № 922/904/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18.06.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.