РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015Справа №910/8456/15-г

За первісним позовом Фізичної особи-підприємця Дідовець Ірини Володимирівни
до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД" 2)Фізичної особи-підприємця ІСКЕНДЕРОВА ЕЛЬНАРА АДАЛЕТ КИЗИ
про витребування майна з чужого незаконного володіння
За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД"
до Фізичної особи-підприємеця Дідовець Ірини Володимирівни
про визнання права власності на майно

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача (за первісним позовом) Миронова Л.О. (за дог.)
від відповідача -1 (за первісним позовом)Проценко О.М. (дов. б/н від 13.05.2015 року)
від відповідача -2 (за первісним позовом)не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 04 червня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Фізична особа-підприємець Дідовець Ірина Володимирівна (надалі по тексту - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдфіш-Інвест-Буд" (надалі по тексту - відповідач-1) та Фізичної особи-підприємця Іскандерова Ельнара Адалет Кизи (надалі по тексту - відповідач-2) про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно позивача - обладнання барної стійки, виготовленої та встановленої у формі букви «П», яка складається з ряду полиць та шаф, виконаних з ДСП, з дверцятами коричневого кольору та стільниці зі штучного каменю світлого кольору у вигляді двох плит вмонтованих в барну стійку з обох боків, неправомірно вибуло із володіння власника, зв'язку з чим позивач просить витребувати у відповідачів зазначене майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 року порушено провадження у справі № 910/8456/15-г та призначено справу до розгляду на 14.05.2015 року.

03.04.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, має всі підстави вважати, що відповідачами будуть чинитись перешкоди позивачеві та відчужуватись або приховуватись його майно, що унеможливить виконання рішення суду. Відповідно до поданої заяви, позивач просить заборонити відповідачам ті іншим особам вчиняти будь-які дії з метою переміщення, розробки, перероблення, пошкодження відчуження та використання спірного майна.

Розглянувши заявлену позивачем заяву щодо заходів забезпечення позову, суд її відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Згідно з частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування заходів щодо забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів щодо забезпечення позову").

Позивач свою заяву про вжиття заходів до забезпечення позову обґрунтував тим, що має всі підстави вважати, що відповідачами будуть чинитись перешкоди позивачеві та відчужуватись або приховуватись його майно, що унеможливить виконання рішення суду.

При цьому доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, позивач суду не надав, а також нічим не підтвердив, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути або зменшитись.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти певні дії.

14.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшли документи по справі та заперечення на позов. У поданих запереченнях представник відповідача-1 зазначив, що відповідно до положень Договору оренди від 26.11.2013 року та Договору про розірвання Договору оренди від 18.06.2014 року позивач мав звільнити орендоване приміщення від обладнання, облаштування, що є його власністю до 01.07.2014 року. Відповідач-1 зазначає, що відповідно до положень статті 336 Цивільного кодексу України особа, яка заволоділа рухомою річчю,від якої власник відмовився, набуває право власності на річ з моменту заволодіння нею. Відповідач-1 з 01.07.2014 року фактично заволодів спірним майном та відповідно до статті 336 Цивільного кодексу України з цього часу набув право власності на таке майно.

Представник відповідача-2 в судове засідання 14.05.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 06.04.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 14.05.2015 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 04.06.2015 року у зв'язку з неявкою відповідача-2 та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

14.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшла зустрічна позовна заява. У поданій зустрічній позовній заяві представник відповідча-1 зазначив, що відповідно до положень Договору оренди від 26.11.2013 року та Договору про розірвання Договору оренди від 18.06.2014 року позивач мав звільнити орендоване приміщення від обладнання, облаштування, що є його власністю до 01.07.2014 року. У строк до 01.07.2014 року позивач орендоване приміщення від обладнання не звільнив, на підставі чого за твердженням відповідача-1 право власності на вказане майно припинилося у позивача з 01.07.2014 року. Відповідач-1 зазначає, що з 01.07.2014 року фактично заволодів спірним майном та відповідно до статті 336 Цивільного кодексу України з цього часу набув право власності на таке майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД" для спільного розгляду з первісним позовом, розгляд справи призначено відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 14.05.2015 року.

04.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача за зустрічним позовом надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

04.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. У поданому відзиві представник відповідача за зустрічним позовом зазначив, що відмова від права власності на майно має активний, а не пасивний характер, Особа має або заявити про свою відмову від права власності, або вчинити іншу дію яка свідчить про таку відмову. Відповідач за зустрічним позовом зазначає, що ним не вчинялися дії, які можна розцінити як відмову від права власності на своє майно.

Представник позивача (за первісним позовом) в судовому засіданні 04.06.2015 року підтримав первісні позовні вимоги у повному обсязі, заперечив проти зустрічних позовних вимог та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача-1 (за первісним позовом) в судовому засіданні 04.06.2015 року проти первісного позову заперечив, підтримав зустрічні позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача-2 (за первісним позовом) в судове засідання 04.06.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 14.05.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Місцезнаходження відповідача-2 за адресою:03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, буд. 2/32, корпус, 3 кв. 27 на яку було відправлено ухвали суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та вказана в позові.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

Згідно з частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач-2 був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2013 року між Фізичною особою-підприємцем Дідовець Іриною Володимирівною (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД" «Голдфіш-Інвест-Буд» було укладено Договір оренди нерухомого майна, згідно якого Фізичній особі-підприємцю було передано в користування на строк за плату приміщення загальною площею 53,00 кв.м, що складались з приміщення ресторану та інших приміщень виробничого, складського та побутового призначення, та розміщувалось на другому поверсі будівлі, що знаходиться за адресою:проспект Павла Тичини, 1-в в м. Києві (торгівельно-розважальний комплекс Silver Breeze). Строк оренди складав 2 роки 11 місяців.

Згідно з пунктом 11.1 Договору оренди орендар має право на проведення робіт в приміщеннях щодо встановлення обладнання, устаткування для виставлення товарів та для демонстрацій товарів,тощо.

Згідно Додатку № 4 до Договору оренди «Перелік асортименту ресторану» від 26.11.2013 року сторони визнають та підтверджують, що відповідно до договору орендодавець надає орендарю приміщення для дозволеного використання, що включає в себе розміщення ресторану під торговим знаком «Вот такие пироги» - для виготовлення та продажу напоїв та страв, готових харчових продуктів, товарів та інших супутніх послуг. Цей перелік включає пироги та інші борошняні вироби.

Згідно договору про розірвання Договору оренди від 18.06.2014 року сторони домовилась розірвати Договір оренди 30.06.2014 року. Сторони погодились укласти і підписати акт повернення приміщень 30.06.2014 року.

Позивачем за первісним позовом орендоване приміщення було обладнано барною стійкою.

Обладнання барної стійки було придбано позивачем за первісним позовом на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2013 року укладеного з Фізичною особою-підприємцем Бойко О.В. Згідно з пунктом 3.1. Договору купівлі продажу від 07.11.2013 року ціна товару складає 37 000,00 грн., Згідно кошторису, який є додатком до Договору купівлі продажу від 07.11.2013 року вартість стільниці зі штучного каменю складає 14 000,00 грн., решта шафи з ДСП, фурнітура та інше - 23 000,00 грн. Підтвердженням оплати за меблі є квитанція до прибуткового касового ордера № 07/11 від 07.11.2013 року.

28.06.2014 року між Фізичною особою-підприємцем Дідовець Іриною Володимирівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД" було підписано акт повернення приміщення згідно якого орендар передав, а орендодавець прийняв приміщення у стані, зазначеному в додатку до цього акта. Сторони підтверджують відповідність приміщення технічним характеристикам, зазначеним у Додатку до цього акту.

Пунктом 2 Акту повернення приміщень встановлено, що орендодавець, з підписанням цього акту гарантує орендарю безперешкодний доступ, за зверненням Орендаря, до приміщення для вивезення обладнання барної стійки та частини підвісної стелі.

В подальшому позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за первісним позовом з вимогою повернути майно. Відповідачем за первісним позовом направлено лист № 35/15 від 03.02.2015, відповідно до якого останній не заперечує проти доступу позивача за первісним позовом до приміщення з попереднім погодженням з суб'єктом господарювання, якому приміщення передано в оренду.

Позивач за первісним позовом зазначає, що йому було повернуто лише частину стільниці світлого кольору зі штучного каменю

Первісні позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно позивача - обладнання барної стійки, виготовленої та встановленої у формі букви «П», яка складається з ряду полиць та шаф, виконаних з ДСП, з дверцятами коричневого кольору та стільниці зі штучного каменю світлого кольору у вигляді двох плит вмонтованих в барну стійку з обох боків, неправомірно вибуло із володіння власника, зв'язку з чим позивач просить витребувати у відповідачів зазначене майно.

Відповідач-1 за первісним позовом зазначив, що відповідно до положень Договору оренди від 26.11.2013 року та Договору про розірвання Договору оренди від 18.06.2014 року позивач за первісним позовом мав звільнити орендоване приміщення від обладнання, облаштування, що є його власністю до 01.07.2014 року. У строк до 01.07.2014 року позивач орендоване приміщення від обладнання не звільнив, на підставі чого за твердженням відповідача-1 право власності на вказане майно припинилося у позивача за первісним позовом з 01.07.2014 року. Відповідач-1 зазначає, що з 01.07.2014 року фактично заволодів спірним майном та відповідно до статті 336 Цивільного кодексу України з цього часу набув право власності на таке майно.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а у зустрічних позовних вимогах слід відмовити, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

За приписами частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями частин 1, 2 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до статті 398 Цивільного кодексу України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Матеріали справи не містять доказів наявності підстав (відповідного договору) правомірного перебування обладнання барної стійки, виготовленої та встановленої у формі букви «П», яка складається з ряду полиць та шаф, виконаних з ДСП, з дверцятами коричневого кольору та стільниці зі штучного каменю світлого кольору у вигляді двох плит вмонтованих в барну стійку з обох боків у фактичному володінні відповідача-1.

Доказів того, що фактичним володільцем спірним майном станом на день розгляду позову є відповідач-2 первісним позивачем не надано.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні первісних позовних вимог до відповідача-2.

Отже, відповідач-1 є неправомірним фактичним володільцем спірного майна.

Відповідно до пункту. 2 частини 1 та частини 2 статті 399 Цивільного кодексу України, право володіння припиняється у разі, зокрема, витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

За приписами статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини 3 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, позивачем доведено належність йому спірного майна на праві власності, та натомість невизнання його права власності з боку відповідачів і протиправне перебування у володінні відповідача-1 належного позивачу за первісним позовом на праві власності майна, і оскільки відповідачем обґрунтування позивача не спростовані, то первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі, зокрема, відмови власника від права власності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 347 Цивільного кодексу України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Доказів відмови позивача за первісним позовом від права власності на спірне майно, матеріали справи не містять, а вчинені 28.06.2014 року сторонами дії по підписанню акту повернення приміщення судом не розцінюються як відмова від права власності.

Таким, чином зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД" задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно з статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а у зустрічних позовних вимогах слід відмовити,

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Первісні позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Дідовець Ірини Володимирівни задовольнити частково.

2.Витребувати із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД" (02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, буд. 1 В, офіс В701, ідентифікаційний код 35383493) на користь Фізичної особи-підприємця Дідовець Ірини Володимирівни (03039, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, буд. 58, кв. 74, реєстраційний номер облікової картки платника податків ) обладнання барної стійки, виготовленої та встановленої у формі букви «П», яка складається з ряду полиць та шаф, виконаних з ДСП, з дверцятами коричневого кольору та стільниці зі штучного каменю світлого кольору у вигляді двох плит вмонтованих в барну стійку з обох боків, яке розміщується в на другому поверсі торгово-офісного центру, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Павла Тичини, 1-в в приміщенні закладу харчування «Щедрий Пан» або в будь-якому іншому місці де знаходиться наведено майно.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД" (02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, буд. 1 В, офіс В701, ідентифікаційний код 35383493) на користь Фізичної особи-підприємця Дідовець Ірини Володимирівни (03039, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, буд. 58, кв. 74, реєстраційний номер облікової картки платника податків ) 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. судового збору.

4.В іншій частині первісного позову - відмовити.

5.У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФІШ-ІНВЕСТ-БУД" - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.06.2015

Суддя С.В. Стасюк