ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29.05.2015 Справа № 917/78/15
Суддя Бунякіна Г.І. за власною ініціативою розглянувши матеріали справи -
3. Нестеренківська сільська рада Полтавського району Полтавської області, с. Нестеренки, Полтавський район, Полтавська область
про: (1) визнання недійсним розпорядження голови Полтавської районної державної адміністрації № 620 від 07.07.2011 року "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо обмеженого користування земельною ділянкою (право земельного сервітуту) площею 10,00 га, знаходиться за межами населеного пункту на території Нестеренківської сільської ради Полтавського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - фізичній особі-підприємцю Бурлаці М.І.";
Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.05.2015 р. у справі № 917/78/15 було частково задоволено позов Прокурора Полтавського району Полтавської області, визнано недійсним розпорядження голови Полтавської районної державної адміністрації № 620 від 07.07.2011 року "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо обмеженого користування земельною ділянкою (право земельного сервітуту) площею 10,00 га, знаходиться за межами населеного пункту на території Нестеренківської сільської ради Полтавського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - фізичній особі - підприємцю Бурлаці М.І."; визнано недійсним та припинено на майбутнє договір про встановлення земельного сервітуту від 24.02.2012 року. В іншій частині позову відмовлено.

Підпунктом 3.17.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що визнаючи недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір (пункт 1 статті 83 ГПК України) або виходячи у разі необхідності за межі позовних вимог (пункт 2 тієї ж статті), господарський суд за результатами розгляду справи повинен з урахуванням вимог частин першої - четвертої статті 49 названого Кодексу вирішувати питання про стягнення та розподіл відповідних сум судового збору.

Як вбачається з тексту вищезазначеного рішення, приймаючи останнє, господарський суд не вирішив питання щодо розподілу господарських витрат по оплаті судового збору.

Згідно зі ст. 88 ГПК України господарський суд має право за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, якщо не вирішено питання про розподіл господарських витрат.

Відповідно до ст. 49 ГПК України та п. 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Положенням п. 4. 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р. визначено, що, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 4 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 року "Про судовий збір" із заяв немайнового характеру, що подаються до господарських судів, сплачується судовий збір у розмірі 1 розмір мінімальної заробітної плати. Статтею 8 Закону України від 28.12.2014 р. № 80-VIІІ "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01.01.2015 р. встановлено, що мінімальна місячна заробітна плата становить 1 218,00 грн..

Крім цього, у пункті 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року визначено, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог. Оскільки в позовній заяві визначено три немайнових вимоги та у задоволенні однієї з них відмовлено, то судовий збір підлягає стягненню у сумі 2 436,00 грн.

Таким чином, судові витрати з оплати судового збору покладаються на відповідачів - Полтавську районну державну адміністрацію та Фізичну особу - підприємця Бурлаку Миколу Івановича в сумі по 1 218,00 грн. відповідно.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність прийняття додаткового рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 85, 88 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Стягнути з Полтавської районної державної адміністрації (вул. Шевченка, 5, м. Полтава, 36011), ідентифікаційний код 04057505 в доход державного бюджету України по коду бюджетної класифікації 2203001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)", р/р 3002, отримувач: УДКСУ у м. Полтава, Полтавської області (м. Полтава), 22030001, код за , банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, код банку 831019 - 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Бурлаки Миколи Івановича (38755, Полтавська область, Полтавський район, с. Нестеренки, вул. Леніна, 36), ідентифікаційний код в доход державного бюджету України по коду бюджетної класифікації 2203001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)", р/р 3002, отримувач: УДКСУ у м. Полтава, Полтавської області (м. Полтава), 22030001, код за , банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, код банку 831019 - 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Додаткове рішення надіслати сторонам за адресами, зазначеними у його вступній частині.

Суддя Г.І.Бунякіна