РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015Справа №910/9685/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 11 313, 18 грн.

за участю представників:

від позивача:Пушанко І.О.- представник за жлвіреністю № 10-243/д від 30.03.2015 р.
від відповідача:Михайлець О.В.- представник за довіреністю б/н

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (далі - ПАТ "Укрнафта") з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення 9 962,29 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 371/06/ін/5/33 від 16.06.2006 р. в частині своєчасної та повної оплати послуг за зберігання, внаслідок чого у Державного агентства резерву України утворилась заборгованість.

У позові ПАТ "Укрнафта" просить суд стягнути з Державного агентства резерву України заборгованість за послуги зі зберігання в сумі 9 962,29 грн.

Під час розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованість у сумі 11 313, 18 грн.

У судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що оскільки позивачем не було надано розрахунку суми заборгованості за послуги зберігання, визначеного за формулою вказаною у Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Мністрів України від 12.04.2002 р. № 532, а тому заборгованість за договором 371/06/ін/5/33 від 16.06.2006 р. визначити немає можливості. Також просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.06.2006 р. між Нафтогазовидобувним управлінням "Полтаванафтогаз" ВАТ «Укрнафта», правонаступником якого є ПАТ «Укрнафта» (зберігач) та Державним комітетом з державного матеріального резерву, правонаступником якого є Державне агентство резерву України (комітет) був укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 371/06/ін/5/33 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Відповідно до п. 1.2 договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно зі специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1. Передбачені цим договором форми актів затверджуються комітетом.

Згідно з п. 3.1 договору комітет зобов'язаний здійснювати відшкодування зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відповідно до п. 4.1 вартість зберігання цінностей визначається згідно з порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Також на підставі умов договору, між сторонами були погоджені кошториси витрат на зберігання: на 2011 р. у сумі 41 614,20 грн., на 2012 р. - 5 328,97 грн., на 2013 р. - 6 245,64 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов договору за IV квартал 2011 р., за І - IV квартали 2012 р. та за 2013 рік ПАТ «Укрнафта» надало послуги зі зберігання матеріальних цінностей Державному агентству резерву України на загальну суму 11 313, 18 грн., що підтверджується актами на відшкодування витрат за зберігання за 2013 р., за І - IV квартали 2012 р., за IV квартал 2011 р. на вказану суму. Проте, вказані акти підписані та скріплені печаткою відповідача не були, окрім акту за IV квартал 2012 р. на суму 1 350,89 грн. в т.ч. ПДВ.

Однак, судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати за надані послуги за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення вказаної заборгованості з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Мністрів України від 12.04.2002 р. № 532 (далі - Порядок) встановлено, що сума витрат (Вз), що підлягають відшкодуванню, залежно від номенклатури, асортименту та особливостей технології зберігання визначається Держрезервом за найкращою ціновою пропозицією згідно з додатками 2 і 3 або за формулою: Bз = Kз х Sз + Dв, де Kз - середній розмір суми витрат на зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. метр складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. метр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземного газового сховища, 1 тонну зернових культур (Кз = Св : Sз); Sз - площа складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), об'єм холодильної камери (резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземного газового сховища), тонн зернових культур; Dв - додаткові витрати.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що вартість наданих послуг позивачем не підтверджена. Як вбачається з п. 4.2 договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між комітетом та зберігачем згідно з поданим документами (узгодженого з комітетом кошторису витрат, затверджених комітетом актом виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву та наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати).

При цьому, судом встановлено, що сторони погодили кошториси витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву.

Так, у погоджених сторонами кошторисах до договору визначено показники Dв, Св, Sз, а саме:

- за 2011 р. (Dв = 315,47 грн.), (Св = 3 154,70 грн.), (Sз = 477,00 кв.м)

- за 2012 р. (Dв = 403,71 грн.), (Св = 4 037,10 грн.), (Sз = 477,00 кв.м);

- за 2013 р. (Dв = 473,15 грн.), (Св = 4 731,55 грн.), (Sз = 477,00 кв.м).

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи викладене, оскільки доказів належної оплати послуг за зберігання суду не надано, суд вважає, що позивач правомірно заявив вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги.

Разом з тим, у судовому засіданні відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, за результатами розгляду якої суд приходить до висновку, що ця заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.ст. 256, 257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вже встановлено судом, позивач просить стягнути заборгованість за надані послуги зі зберігання за IV квартал 2011 р., з І по IV квартал 2012 р. та за 2013 рік, а з даним позовом він звернувся до суду 15.04.2015 р., на підставі чого, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення про стягнення заборгованісті за IV квартал 2011 р. та за І-ІІ квартали 2012 р., оскільки звернувся з порушенням встановлого законом строку у три роки.

Таким чином задоволенню підлягають заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги зі зберігання за ІІІ-IV квартали 2012 р. та за 2013 рік.

Перерахувавши суму заборгованості за вказаний період відповідно до форумули встановленої Порядком та показників визначених кошторисами до договору, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за ІІІ квартал 2012 р. у сумі 1 331,74 грн. з ПДВ та за 2013 рік - 6 245,99 грн. з ПДВ. Також суд приймає до уваги підписаний сторонами акт виконаних робіт за IV квартал 2012 р. на суму 1 350,89 грн., оскільки своїм підписом відповідач визнав надані послуги на вказану суму, а тому задовольняє позовні вимоги у загальній сумі 8 928,62 грн.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" до Державного агентства резерву України про стягнення 11 313, 18 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (04053, м. Київ, пров. Нестеровський, 3-5, ідентифікаційний код 00135390) заборгованість у сумі 8 928 (вісім тисяч дев'ятсот двадцять вісім) грн. 62 коп.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (04053, м. Київ, пров. Нестеровський, 3-5, ідентифікаційний код 00135390) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 441 (одну тисячу чотириста сорок одну) грн. 91 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 11 червня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 15 червня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна