ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" червня 2015 р.Справа № 916/3620/14

За позовом: приватного підприємства "АДЛЄР"

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ІСФРЕ УКРАЇНА"

про стягнення 46 302,43 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від Другого Приморського ВДВС: Ковтун Л.Ю. (за довіреністю) Моргун О.В. (за довіреністю)

СУТЬ СПОРУ: розглядається скарга приватного підприємства "АДЛЄР" на дії органу ДВС у порядку ст.1212 ГПК України.

На адресу господарського суду Одеської області надійшла скарга приватного підприємства "АДЛЄР" (вх.№2-2694/15) на дії органу ДВС у порядку ст.1212 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.04.2015р. скарга приватного підприємства "АДЛЄР" прийнята до провадження та призначена до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача (скаржника) в судове засідання з розгляду скарги, призначене на 18.06.2015р. не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд скарги без участі його представника (вх.№15111/15), яке судом було задоволено.

Представник відповідача в судове засідання з розгляду скарги не з'явився, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції скаргу не визнає та просить суд відмовити у її задоволенні в повному обсязі, з підстав викладених у запереченнях (вх.№14742/15 від 09.06.2015р.)

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги, суд встановив:

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.11.2014р. позов приватного підприємства "АДЛЄР" задоволено частково, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ІСФРЕ УКРАЇНА" (65026, Одеська обл., м. Одеса, провул. Чайковського, буд. 6, кв. 1, код ЄДРЮОФОП 37810380) на користь приватного підприємства "АДЛЄР" (10007, м. Житомир, вул. Авіаторів, буд. 9, код ЄДРЮОФОП 35954742) 21 171 (двадцять одна тисяча сто сімдесят одна) грн. 00 коп. - основної заборгованості, 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. - пені, 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. - штрафу, 5 202 (п'ять тисяч двісті дві) грн. 85 коп. - 20% річних, 12 914 (дванадцять тисяч дев'ятсот чотирнадцять) грн. 31 коп. - курсової різниці, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

24.11.2014р. господарським судом Одеської області на виконання рішення суду від 06.11.2014р. було видано відповідні накази.

Постановою головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби управління юстиції Ковтун Л.Ю. від 03.03.015р. відкрито виконавче провадження №47028766 про примусове виконання наказу господарського суду Одеської області від 24.11.2014р. у справі №916/3620/14.

25.03.2015р. державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби управління юстиції Ковтун Л.Ю. від 25.03.2015р. було здійснено вихід за адресою відповідача та встановлено, що за відповідач за адресою: м. Одеса, пров. Чайковського, буд. 6, кв. 1 не знаходиться.

Постановою головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби управління юстиції Ковтун Л.Ю. від 26.03.2015р. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача, зокрема й автомобіль Fiat Doblo, 2007 р.в., ДН9837ЕК, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "ІСФРЕ УКРАЇНА".

Постановою головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби управління юстиції Ковтун Л.Ю. від 26.03.2015р. оголошено розшук майна автомобіль Fiat Doblo, 2007 р.в., ДН9837ЕК, що належить відповідачу.

Також, 26.03.2015р. головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби управління юстиції Ковтун Л.Ю., з метою встановлення наявності майна, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "ІСФРЕ УКРАЇНА" було здійснено відповідні запити до Інспекції державного технічного нагляду Одеської обласної державної адміністрації, державного підприємства "Держреєстри України" Міністерства аграрної політики України, департаменту агропромислового розвитку Одеської обласної державної адміністрації, головного управління статистики в Одеській області державного комітету статистики України, державної інспекції сільського господарства України в Одеській області.

Постановою головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби управління юстиції Ковтун Л.Ю. від 27.03.2015р. накладено арешт на кошти боржника в сумі 50 446,68 грн.

На адресу господарського суду Одеської області надійшла скарга приватного підприємства "АДЛЄР" (вх.№2-2694/15) на дії органу ДВС у порядку ст.1212 ГПК України.

В обґрунтування поданої скарги позивач зазначає, що державним виконавцем Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції не вжито належних заходів виконання наказу господарського суду Одеської області у справі №916/3620/14, оскільки не було накладено на грошові кошти боржника, які містяться на рахунках, відкритих останнім у банківських чи інших кредитно-фінансових установах та не накладено арешт на кошти, які містяться у касі боржника, не зобов'язано посадових осіб останнього, періодично надавати касову книгу на перевірку.

Крім того, скаржник зазначає, що виконавцем не було в письмовому порядку здійснено виклик посадової особи боржника.

В доведення скарги, позивач посилається на те, що виконавцем не було зроблено запити до фіскальної служби, державної служби статистики, до реєстраційної служби, до "Держреєстри України" Міністерства аграрної політики України, державної інспекції сільського господарства України в Одеській області.

З врахуванням наведеного, на думку скаржника бездіяльність державного виконавця порушує права стягувача на своєчасне виконання рішення суду, що і стало підставою для приватного підприємства "АДЛЄР" звернутись до суду із даною скаргою.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.ч.1, 2, п.п.6, 18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

Відповідно до ст.19 названого закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України (п.1 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 2 ч.1 ст.22 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року,якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ст.32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч.ч.1-6 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Частиною 1 ст.55 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім того, за правилами ч. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" про наявність обставин, які є підставою для повернення виконавчого документу стягувачеві, державним виконавцем складається відповідний акт.

При цьому, факт вчинення вищезазначених дій, які надають можливість дійти до беззаперечного висновку про відсутність у боржника майна, за рахунок якого можливо здійснити примусове виконання рішення, повинен підтверджуватись відповідними документами, складеними державним виконавцем та відомостями, отриманими від компетентних органів, які обов'язково долучаються до матеріалів виконавчого провадження відповідно до п. 3.3 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008р. № 2274/5.

У відповідності з п. 9.1, 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, тому відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Згідно ч.4 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Таким чином, суд, дослідивши копії матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання рішення господарського суду Одеської області у даній справі, дійшов висновку, що державним виконавцем проведено вичерпні заходи, передбачені чинним Законом України "Про виконавче провадження", направлені на примусове виконання виконавчого документа.

З врахуванням вищенаведеного, доводи скаржника, викладені у відповідній скарзі на дії державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому скаргу приватного підприємства "АДЛЄР" дії державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції в порядку ст.1212 ГПК України слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу приватного підприємства "АДЛЄР" дії державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції в порядку ст.1212 ГПК України - відхилити.

Повний текст ухвали складено 22 червня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський