КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Справа№ 910/4319/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Литвинова М.Ю. - представник, дов. б/н від 12.01.2015;

від відповідача: Корсун Ю.Ю. - представник, дов. № 107 від 04.11.2014;

Бодрова С.В. - представник, дов. № 4 від 13.01.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015

у справі 910/ 4319/15-г (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод"

до Державної адміністрації залізничного транспорту України

про стягнення 103 903,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2015 у справі № 910/4319/15-г в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що, як встановив суд, факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений матеріалами справи, зокрема, комерційним актом; нестача вантажу виникла під час його перевезення, а залізниця не довела відсутності своєї вини у виникненні нестачі; з урахуванням положень ст.31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) та матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем вимог по сплаті збитків (компенсації від нестачі спирту) станом на день звернення до суду з позовом пропущено, в зв'язку з чим в позові слід відмовити.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015 у справі № 910/4319/15-г скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права і прийняти нове рішення.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник стверджує про те, що судом без достатнього з'ясування обставин, що мають значення для справи, було відмовлено в позові, який подано 24.02.2015, у зв'язку із пропущенням строку пред'явлення, тому що не застосовано положення ст.264 ЦК України, оскільки спочатку заяву з позовними вимогами щодо неповністю сплаченої претензії будо подано до Господарського суду Дніпропетровської області 23.10.2014, рішенням якого в позові було відмовлено, таким чином, строк позовної давності було перервано з 23.10.2014 по 12.01.2015, тобто на 81 день.

Відповідач у відзиві заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що відповідно до ст.262 ЦК України заміна сторони у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а враховуючи, що спочатку позов було пред'явлено до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", яка була визнана рішенням Господарського суду Дніпропетровської області неналежним відповідачем, то у цьому випадку мала місце саме заміна сторін у зобов'язанні, тому не було перервано строк позовної давності.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до Господарського суду міста Києва подана позовна заява про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у сумі 103 903,90 грн., покладення судових витрат на відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.04.2013 укладено контракт № 4 ГР між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гео-Алко", за контрактом продавцем, та позивачем, за контрактом покупцем.

На виконання зазначеного контракту № 4-ГР відправником відвантажено позивачу спирт коньячний 5-ти річної витримки за залізничною накладною № А 366730 у цистерні 51251742.

25.09.2013 на ст. Бахчисарай складено комерційний акт № 023278/3, у доповнення до актів загальної форми Верховцеве № 2375 від 16.09.13, № 640 від 16.09.13, № 641 від 17.09.13, акту загальної форми Дніпропетровськ № 257 від 18.09.13, актів загальної форми Бахчисарай № 2 від 23.09.13, № 3 від 25.09.13, акту відкриття від 06.09.13 ст. Іллічівськ Порт.

Згідно із комерційним актом № 023278/3 від 25.09.2013, є наявним акт відкриття ст. Іллічівськ-Порт від 06.09.13 про заміну 6 пломб відправника на 5 пломб "ГС № 3" і пломбу митниці 500/224; цистерна має 2 конструктивні незаварені зливні прибори, які закриті та опломбовані з правої сторони справною пломбою "Ил. Паромная Од.ж.д." ГС-3 БИФ", з лівої сторони - справною пломбою "Ил. Паромная Од.ж.д. БМФ" та справними ЗПУ ст. Верховцево № М232256, накладеними за петлю відгороджувального кожуха патрубка вивантажувального люка і виступаючу частину деталі кришки вивантажувального люка; на одній половині захисного кожуха верхнього завантажувального люка є обрив кріплення петель кожуха по-старому, кожух прикручений до горловини дротом діаметром 6 мм у вигляді петель; дріт вкритий іржею, 2 барашки деформовані по-старому; друга половина захисного кожуха верхнього завантажувального люка закрита на 2 справні барашки і опломбована однією справною пломбою "Ил. Паромная Од.ж.д.Паром ГС-3 БМФ", обидві половини захисного кожуха завантажувального люка опломбовані справними ЗПУ ст. Верховцево № М232255, доступу до вантажу не було; після зняття ЗПУ та пломби з кожуха та його відкриття під кожухом виявлена щільно закрита кришка завантажувального люка на 5 барашків, кришка не опломбована; фактично при замірах на прямій горизонтальній колії виявилось: висота недоливу 608 мм, висота наливного люка - 85 мм, температура +24,1 Цельсія, міцність 67,9%.

Між позивачем та Державним підприємством "Придніпровська залізниця" укладено договір № ПР/4Дн-09/НЮп-250 від 31.07.2009 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно із висновком акту експертизи Севастопольської торгово-промислової палати № В-102 від 27.09.2013, при перевірці у залізничній цистерні № 51251742 результатами зовнішнього огляду, замірів, здійснених розрахунків, експертами встановлено: у залізничній цистерні № 51251742 фактично виявився спирт коньячний 5 річної витримки у кількості 5 909,05 дал в.с./4012,246 дал б.с. виконаним до температури +20оС з фактичною міцністю 67,9%; розбіжності по кількості з урахуванням природної втрати складає менше на 314,124 дал б.с./462,627дал в.с.

Позивач звернувся до Головного комерційного управління Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" з претензією, у якій просив, у зв'язку із виявленням нестачі вантажу у цистерні № 51251742, яка сталась у період перевезення вантажу з моменту здачі відправником на станції відправлення до моменту видачі вантажу позивачу, компенсувати збитки у сумі 75 323,79 грн. та перерахувати вказану суму на розрахунковий рахунок позивача.

Як вбачається із наявної у справі копії, зазначена претензія підписана 31.01.2014 та згідно із датою поштового штемпеля на копії конверта, була відправлена 03.02.2014.

Листом від 12.11.2014 за № ЦГР-1/14 Департаментом комерційної роботи Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" повідомлено позивачу про визнання претензії обгрунтованою та такою, що підлягає оплаті в сумі 44 613,92 грн., за наведеним розрахунком.

Відповідно до ч.5 ст.307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.2 ст.908 ЦК України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

В ст.ст.4, 6 Статуту залізниць України встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення; міжнародне залізничне сполучення - перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти між Україною та іноземними державами.

Як вбачається із залізничної накладної № А366730, станція відправлення вантажу в цистерні № 51251742 знаходиться у Грузії, а станція призначення - в Україні, які є учасницями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), до якої Україна приєдналася згідно із постановою Верховної Ради України від 17.09.1992.

В пар.1 ст.23 СМГС встановлено, що залізниця є відповідальною у межах норм, встановлених даним розділом, зокрема, за збитки, що виникли внаслідок повної або часткової втрати, нестачі маси, пошкодження або зниження якості вантажу з інших причин за час з моменту прийняття вантажу до перевезення до видачі його на станції призначення.

Як підтверджено комерційним актом № 023278/3 від 25.09.2013, на шляху проходження мав місце доступ до вантажу, що перевозився за залізничною накладною № А 366730 у цистерні № 51251742, внаслідок чого сталася нестача вантажу.

Як свідчить відповідь від 12.11.2014 на претензію позивача, відповідачем визнано вину перевізника в нестачі вантажу, проте відповідач вважає, що збитки від нестачі вантажу становлять суму в розмірі 44 613,92 грн., за відрахуванням 2 % норми природних втрат відповідно до п.2 пар.1 ст.24 СМГС, у зв'язку з чим, підлягає сплаті сума у розмірі 44 613,92 грн.

Визнана сума претензії відповідачем позивачу перерахована та позивачем не включена до суми позовних вимог.

Відповідно до пар.2 ст.29 СМГС претензії повинні бути пред'явлені у письмовому вигляді із відповідним обґрунтуванням та зазначенням суми відшкодування.

Як вбачається із рахунку-фактури вантажовідправника № 04 від 22.08.2013, ціна за 1 дал абсолютного алкоголю вантажу, у тому числі й відправленого у цистерні № 51251742, становить 30,0 дол. США.

У претензії позивач, із врахуванням курсу долара США до гривні станом на 30.01.2014, пред'явив вимогу про сплату вартості нестачі 3 141,24л вантажу у сумі 75 323,79 грн. (3х7,993х3 141,24).

Відповідачем у відповіді на претензію позивача визнано суму претензії у розмірі 44 613,92 грн. (3х7,99х1 861,24).

Згідно із пар.1 ст.24 СМГС по відношенню до вантажів, які внаслідок своїх особливих природних властивостей піддаються втраті маси при перевезенні, залізниця не несе відповідальності незалежно від пройденої вантажем відстані за ту частину нестачі маси вантажу, яка не перевищує нижче зазначених норм, у тому числі, 2% маси вантажів рідких.

Як вбачається із відповіді на претензію, відповідачем застосовано норму природної втрати 2% до 64 000л.

Однак, відповідно до акту експертизи № В-102, перевірка маси вантажу, який прибув в цистерні № 51251742, перевірялась шляхом проведення замірів та у далах; в п.п.1 - 5 розділу "Розрахунок природних втрат" наведено детальні розрахунки розміру природних втрат та у п.5 цього розділу вказано, що різниця із врахуванням норми природної втрати у порівнянні з даними відправника по об'єму абсолютного алкоголю склала менше 314,124 дал, при цьому застосовано норму природної втрати 19,23 дал.

Отже, визначення кількості нестачі вантажу здійснено із застосуванням норми природної втрати. Положеннями СМГС не передбачено повторне застосування норми природної втрати, у зв'язку із чим, у відповідача не було підстав застосувати норму природної втрати вантажу у розмірі 2% до 64 000л.

Таким чином, відповідачем необґрунтовано відмовлено у задоволенні претензії позивача на 30 709,87 грн.(75 323,79-44 613,92).

Однак, слід вказати на наступні обставини.

Відповідно до пар.1 ст.30 СМГС право на пред'явлення позову, обґрунтоване на договорі перевезення, належить тій особі, яка має право заявити претензію до залізниці; позов може бути пред'явлено тільки після пред'явлення претензії відповідно до ст.29.

Параграфом 1 ст.31 СМГС встановлено, що претензії та позови відправників або одержувачів до залізниці, зокрема, про стягнення збитків від нестачі вантажу, можуть бути заявлені протягом 9 місяців.

В пар.пар.2, 3 ст.31 СМГС встановлено порядок розрахунку претензійної та позовної давності, враховуючи зупинення спливу позовної давності пред'явленням претензії.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши, погодився із висновком суду першої інстанції, що позивачем позов пред'явлено 24.02.2015 після спливу давності, встановленої статтею 31 СМГС.

Відповідно до пар.4 ст.31 СМГС претензії і вимоги, за якими сплив строк давності, не можуть бути пред'явлені також і у вигляді позовів.

Зазначений строк згідно з параграфом 4 статті 31 Угоди не підлягає поновленню судом навіть за поважних причин його пропуску (п.12.12 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Таким чином, у позові про стягнення зазначеної суми 30 709,87 грн. належить відмовити через сплив строку давності.

Позивачем пред'явлено позов про стягнення суми збитків, спричинених нестачею вантажу в розмірі 103 903,90 грн., перерахованій за курсом долара США до гривні станом на 22.01.2015 - 15,76.

Однак, докази того, що на суму вказаних у позовній заяві збитків у розмірі 73 194,03 грн.(103 903,90-30 709,87) позивачем було пред'явлена претензія у порядку, встановленому положеннями СМГС, у матеріалах справи відсутні.

В пар.3 ст.30 СМГС встановлено, що позов може бути пред'явлено тільки у належному суді тієї країни, залізниці якої була пред'явлена претензія.

Таким чином, позивачем не доведено наявності права на пред'явлення до відповідача позову про стягнення вказаної суми 73 194,03 грн. відповідно до правил СМГС, тому у цій частині підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що ґрунтуються на нормах законодавства.

Згідно із ч.6 ст.315 ГК України щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦК України якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Положеннями пар.2 ст.30 СМГС встановлено порядок пред'явлення позову та нормами СМГС не передбачено випадку переривання перебігу позовної давності.

Отже, нормами СМГС встановлено інші правила щодо строків, термінів позовної давності, ніж ЦК України, у зв'язку з чим підстави для застосування ст.264 ЦК України, на положення якої посилається скаржник, відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2015 у справі № 910/4319/15-г залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/4319/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 12.06.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха