РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2015Справа №910/3793/15-г

Позивач: Прокурор Солом'янського району міста Києва в інтересах держави в особі

Позивача: Київської міської ради

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Трест "Київелектромонтаж"

Предмет спору: про внесення змін до договору

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Багінська Г.В. - представник, довіреність №225-КР-240 від 09.02.2015, службове посвідчення №479 від 03.11.2014;

Від відповідача: не з'явився;

Від прокуратури: Чистякова Н.О. - службове посвідчення №031458 від 21.01.2015;

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Солом'янського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Трест "Київелектромонтаж" про внесення змін до договору про право тимчасового довгострокового користування землею від 17.04.2000 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог рішення Київради від 28.02.2013 року №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 228 Податкового кодексу України», продовжує сплачувати орендну плату без врахування вимог зазначеного рішення Київради у розмірі, встановленому умовами Договору про право тимчасового довгострокового користування землею від 17.04.2000 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.14 р. порушено провадження у справі № 910/3793/15-г та призначено до розгляду на 19.03.15 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.03.15 р. розгляд справи відкладено на 14.04.15.

14.04.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.04.15 р. розгляд справи відкладено 30.04.2015.

У судове засідання 19.03.2015 з'явився уповноважений представник позивача.

Прокурор та уповноважений представник відповідача у судове засідання не з'явилися.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 19.03.15 р. прокурор повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 057.

Доказів отримання відповідачем ухвали про порушення провадження у справі від 23.02.2015 поштовим відділенням зв'язку на час розгляду справи до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення відповідачу за № 073, в якому зазначено, що 12.03.2015 поштове відправлення вручено представнику відповідача за довіреністю.

У судове засідання 30.04.2015 з'явились прокурор та уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у вказане судове засідання не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 30.04.15 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 561.

До початку судового засідання 30.04.2015 через канцелярію суду представником прокуратури подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи №(10-59) 3797-вих. 15 від 10.04.2015, пояснення №(10-59)3797-вих-15 від 09.04.2015 та довідку № (10-59)3797-вих-15 від 09.04.2015.

Клопотання судом задоволено, документи разом з довідкою та поясненнями долучено судом до матеріалів справи.

Також, 14.04.2015 через канцелярію суду представником відповідача подано пояснення (без вихідних реквізитів) та клопотання про долучення документів до матеріалів справи (без вихідних реквізитів).

У вказаних поясненнях відповідач зазначає, що договір від б/н від 17.04.00 р. на право тимчасового довгострокового користування землею не є договором оренди, оскільки до нього не застосовувалися положення закону України "Про оренду землі". Також відповідач вважає, що земельна ділянка 2,6410 га за адресою: м. Київ, вул. Пост-Волинська, 7, та вул. Пост-Волинська, 9 використовуються ним правомірно та плата у розмірі 1% від проведеної нормативної грошової оцінки з урахуванням індексації сплачується на умовах, передбачених договором як сплата ставки земельного податку, як це визначено сторонами у договорі, на підтвердження чого відповідачем надано платіжні доручення № 9357, №7371 за березень 2015 р. та № 9180, № 7177 за лютий 2015.

Клопотання судом задоволено, документи разом з поясненнями долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 30.04.15 р. через канцелярію суду представником відповідача подані заперечення проти позову вих. №209 від 27.04.2015, в яких відповідач заперечує проти позовних вимог. Заперечення проти позову долучено судом до матеріалів справи.

Про поважні причини неявки свого представника в судові засідання відповідач суд не повідомив.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.11 р. (зі змінами і доповненнями) (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги той факт, що прокурор та представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечували, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань прокурора та представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи прокурора та представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 27, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Прокурор та представник позивача в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

В судовому засіданні 30.04.15 р. прокурор та уповноважений представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення прокурора та представника позивача та прокурора, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Рішенням Київської міської ради від 23.09.99 р. № 27/529 вирішено оформити Відкритому акціонерному товариству «Київелектромонтаж» право тимчасового довгострокового користування на умовах оренди строком на 24 років земельними ділянками площею 2,63га для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд виробничих баз управління виробничо - технічної комплектації (УВТК) на вул. Пост-Волинській, 7 площею 1,00 га та спеціалізованого управління механізації (СУМ) на вул. Пост-Волинській, 9 площею 1,63 га у Жовтневому районі у зв'язку з переходом права власності на будинки і споруди (свідоцтва про право власності від 12.08.98 р. № 010001642 та № 010001641) за рахунок частини земель, відведених згідно з рішенням виконкому Київської міської ради депутатів трудящих від 21.11.61 р. № 2239 «Про відвід земельної ділянки Головкиївбуду під будівництво електромеханічного заводу» та від 18.02.1969 № 246 «Про відвід земельної ділянки тресту «Київелектромонтаж» під будівництво продбази Механізації та базу матеріально - технічного постачання».

17 квітня 2000 року між Київською міською радою (позивача у справі) та Відкритим акціонерним товариством "Київелектромонтаж" (відповідач у справі, землекористувач за договором) укладено Договір на право тимчасового довгострокового користування землею (далі - Договір), відповідно до якого Київська міська рада на підставі рішення від 23.09.99 р. № 27/259 надає, а відкрите акціонерне товариство "Київелектромонтаж" приймає в тимчасове користування земельні ділянки загальною площею 2,6410 га згідно з планами землекористувань, що додаються.

У відповідності до пункту 1.2 Договору земельні ділянки надаються в тимчасове довгострокове користування строком на 24 (двадцять чотири) роки для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд виробничих баз управління виробничо-технічної комплектації (УВТК) на вул. Пост-Волинській, 7 площею 1,0003 га та спеціалізованого управління механізації (СУМ) на вул. Пост-Волинській, 9 площею 1,6407 га у Жовтневому районі м. Києва.

Сторони у п. 2.1 Договору погодили, що плата за землю вносить землекористувачем згідно закону України "Про плату за землю" у вигляді земельного податку у розмірі одного відсотку у рік від грошової оцінки земельної ділянки, що оподатковується на рахунок 0037, код 13050200 в АБ "Брокбізнесбанк", МФО 300249, код ЗКПО 02317474.

Згідно з п.3.2. Договору землекористувач зобов'язаний після заключення договору на право тимчасового користування в 20-ти денний строк подати в державну податкову адміністрацію за місцем розташування земельних ділянок розрахунок плати за землю та копію договору на право тимчасового користування землею; вносити плату щоквартально рівними долями не пізніше 15 числа останнього місяця кварталу; сплачувати пеню у розмірі 0,3 відсотка суми недоїмки за кожний день прострочення внесення орендної плати у строки, встановлені договором; щороку, не пізніше строку, встановленого діючим законодавством України, звітувати перед державною податковою адміністрацією району за місцем розташування земельної ділянки про сплату орендної плати за користування землею.

Відповідно до п. 4.1. Договору взаємовідносини сторін, не урегульовані цим договором, регламентуються діючим законодавством.

Договір набуває чинності з моменту його реєстрації (п.4.2 Договору).

Договір зареєстровано у книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею 17 квітня 2000р. за № 69-5-00034.

Земельні відносини, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України, регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Закону України "Про плату за землю" (в редакції, чинній на час укладення спірного договору від 17.04.00 р.) встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим законом. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

У зв'язку з введенням в дію Податкового кодексу України з 01.01.2011 р. Закон України "Про плату за землю" втратив чинність, а питання сплати податку на землю та оплати орендної плати за користування земельною ділянкою регулюється виключно цим Кодексом, згідно зі статтею 288 якого, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 % нормативної грошової оцінки; для інших земельних ділянок, наданих в оренду - 12% нормативної грошової оцінки.

Судом встановлено за матеріалами справи, що рішенням Київської міської ради від 28.02.2013 №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 Податкового кодексу України" з метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до статті 30 Закону України "Про оренду землі", статей 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України міська рада вирішила внести зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до цього рішення, встановивши річну оренду плату у розмірі трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Орендарів земельних ділянок, зазначеним у додатку до цього рішення, зобов'язано забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок.

Пунктом 3 вказаного рішення Департамент земельних ресурсів КМДА зобов'язано проінформувати про прийняття цього рішенням органи Державної податкової служби та орендарів земельних ділянок, вказаних у додатку.

Пунктом 4 даного рішення органи Держаної податкової служби зобов'язано контролювати дотримання орендарями земельних ділянок, зазначених у додатку до рішення, вимог рішення при подачі суб'єктами господарювання податкових декларацій і обчисленні ними суми орендної плати та при нарахуванні фізичним особам суми орендної плати, а при адмініструванні орендної плати за ці земельні ділянки застосовувати розмір орендної плати, встановлений пунктом 1 вказаного рішення з моменту офіційного оприлюднення рішення.

Судом встановлено, що зазначене рішення Київської міської ради опубліковано в газеті "Хрещатик" № 33 від 02.04.2013 р., а також в судовому порядку не скасоване та не визнано незаконним.

В ході проведеної перевірки прокуратурою встановлено, що орендарі земельних ділянок продовжують сплачувати орендну плату за землю без врахування вимог рішення Київської міської ради від 28.02.2013 №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 Податкового кодексу України".

Відповідно до інформації ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міністерства доходів і зборів в м. Києві відповідач орендує земельну ділянку площею 26410,20 кв.м. по вул. Пост-Волинська, 7-9 у Солом'янському районі м. Києва для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд виробничих баз управління виробничо-технічної комплектації та спеціалізованого управління механізації на підставі укладеного з позивачем договору тимчасового дострокового користування землею від 17.04.2000, терміном до 17.04.2024.

За твердженнями прокурора станом на 05.01.2015 розмір річної суми орендної плати не приведений у відповідність до вимог ст. 288 Податкового кодексу України та рішення Київської міської ради №89/9146 від 28.02.2013 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 Податкового кодексу України", та відповідно до поданої декларації з плати за землю становить 1,0 %.

Листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради вих. № від 04.02.2015, копія якого наявна в матеріалах справи, ПАТ "Трест" Київелектромонтаж" проінформовано про прийняте рішення Київською міською радою від 28.02.2013 № 89/9146 та необхідність внесення змін до договору на право тимчасового дострокового користування землею від 17.04.2000 року.

Суд зазначає, що статтею 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки визначено як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України спірний Договір на право тимчасового довгострокового користування землею фактично є Договором оренди земельної ділянки, оскільки останнім передбачено строкове платне користування земельною ділянкою, в зв'язку з чим судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позовних вимог з посиланням на те, що договір оренди земельної ділянки не укладався, а також відхиляються твердження відповідача про сплату за умовами договору тимчасового довгострокового користування не орендної плати, а земельного податку, та неможливість застосування ст. 288 Податкового кодексу України до даного виду договірних відносин як такі, що спростовуються наявними матеріалами справи.

За приписами статті 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Також суд зазначає, що на момент укладення спірного договору розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку регулювались Законом України "Про плату за землю" (чинний на момент укладення спірного договору), статтею 2 якого встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

За приписами статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 Цивільного кодексу України).

Нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України статтею 188 якого передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 5 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В той же час, здійснивши аналіз чинного законодавства України суд дійшов висновку, що як на момент укладення спірного договору, так і на момент розгляду даного спору орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності була/є регульованою ціною, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для перегляду розміру орендної плати - у разі законодавчої зміни її граничного розміру.

Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Статтею 59 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент прийняття Київською міською радою рішення № 89/9146 від 28.02.2013 р.) встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частини 1, 10 вказаної норми).

Рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення. На вимогу громадян їм може бути видана копія відповідних актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування (частини 5, 11 статті 59 Закону).

Статтею 73 вказаного Закону встановлена обов'язковість актів і законних вимог органів та посадових осіб місцевого самоврядування та передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Як зазначалось вище, судом було встановлено дотримання визначеного законом порядку доведення до відома населення рішення Київської міської ради від 28.02.2013 р. № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" шляхом опублікування цього рішення в газеті "Хрещатик" № 33 від 02.04.2013 р.

Рішенням Київської міської ради від 28.02.2013 р. № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру орендної плати у відповідність до положень 288 Податкового кодексу України" передбачено внесення змін до договорів оренди земельної ділянки в частині орендної плати.

В пункті 2.18. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» (далі - Постанова № 6) зазначено, що вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення змін до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору.

Згідно із п. 2.19 постанови № 6 у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Оскільки відповідно до частини першої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, внесення змін до договору оренди землі у разі зміни ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів уповноваженим органом повинно здійснюватися з дотриманням порядку, визначеного цією статтею Господарського кодексу України. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, згідно із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 20.11.2012 р. у справі № 28/5005/640/2012 з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р., надсилання пропозиції відповідачу про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання вимог ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору тимчасового довгострокового користування землею від 17.04.00 р. або його окремих положень суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що розмір орендної плати за землю законодавчо було змінено, суд приходить висновку про наявність підстав зміни договору у частині, що стосується розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, а тому позовні вимоги прокурора Солом'янського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Внести зміни до пункту 2.1. Договору на право тимчасового довгострокового користування землею від 17.04.2000 року, укладеного між Київською міською державною адміністрацією та Відкритим акціонерним товариством «Київелектромонтаж», зареєстрованого в книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею 17.04.00 р. за № 69-5-00034, шляхом викладення в наступній редакції: "Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від її нормативно - грошової оцінки".

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Трест "Київелектромонтаж" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 67, код 04012750) в дохід Державного бюджету України 1 218, 00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 15 червня 2015 р.

Суддя А.М.Селівон