ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 911/1780/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амарант" ЛТД, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібзавод", с. Нові Петрівці, Вишгородський район, Київська область

про стягнення 9303,62 грн.

за участю представників згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Амарант" ЛТД (надалі позивач) заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібзавод" (надалі відповідач) про стягнення 9303,62 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір про постачання комплекту деталей до пакувальної машини GBK-220 SELECTRA-25 від 18.09.2014 р. № 180914., відповідно до якого позивач зобов'язувався поставити (відвантажити товар відповідачеві), а відповідач - прийняти та здійснити своєчасну оплату.

Згідно умов вказаного договору позивач поставив комплект деталей до пакувальної машини GBK-220 SELECTRA-25, які ТОВ "Перший столичний хлібзавод" були прийняті, однак оплату здійснив частково, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 9303,62 грн. основного боргу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.04.2015 р. порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 13.05.2015 р.

12.05.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником позивача подано клопотання про долучення витребуваних ухвалою суду документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.05.2015 р. розгляд справи відкладено на 03.06.2015 р. та повторно зобов'язано відповідача виконати вимоги ухвали суду від 23.04.2015 р.

03.06.2015 р. присутнім представником відповідача подано на виконання вимог ухвал суду наступні документи: відзив на позов та належним чином завірену копію Статуту.

Крім того, відповідачем подано для доручення до матеріалів справи належним чином завірені копії Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, договору на обслуговування № 01/01-14-2 від 01.01.2014 р., листів від 30.01.2015 р. № 62 та від 20.01.2015 р. № 37 та Ату пусконалагоджувальних робіт від 17.01.2015 р.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх представників сторін,суд

встановив:

18.09.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амарант" ЛТД (далі - продавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібзавод" (далі -покупець) укладено договір № 180914 (далі - договір) , відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує комплект деталей до пакувальної машини GBK-220, SELECTRA-25 перелік яких зазначений у Специфікації до договору (далі - комплект) (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. п. 2.1. та 2.2. договору ціни на комплект по договору встановлюється в національній валюті України - гривнях. Загальна сума договору визначається сумою всіх специфікацій до договору, які є невід'ємною його частиною.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що оплата за комплект здійснюється покупцем по безготівковому розрахунку на розрахунковий рахунок продавця на підставі рахунку-фактури.

У п. 3.2. договору зазначено, що розрахунки за даним договором здійснюються покупцем наступним чином:

- 25% (18538,25 грн.) - передоплата протягом 2-х банківських днів з дня виписки рахунку-фактури;

- 25% (18538,25 грн.) - оплата протягом 2-х банківських днів з дня отримання письмового повідомлення про готовність товару до відвантаження з заводу «Hartmann», Германія;

- 25% (18538,25 грн.) - оплата протягом 30-ти календарних днів з дня відвантаження товару покупцю;

- 25% (18538,25 грн.) - оплата протягом 60-ти календарних днів з дня відвантаження товару покупцю.

Пунктом 9.1. договору встановлено, що даний договір набуває чинності з дати підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток товариств.

На виконання умов зазначеного вище договору позивачем (продавцем) було поставлено, а відповідачем (покупцем), в свою чергу прийнято товар на суму 85861,50 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи підписаною уповноваженими представниками сторін видатковою накладною № 998 від 25.12.2014 р.

Товар було отримано відповідачем через свого представника Кирієнко В.В. на підставі довіреності від 25.12.2014 року № 1483, відповідно до якої останній має право отримувати певний перелік цінностей за рахунком-фактурою № 847 від 18.09.2014 р.( належним чином завірені копії довіреності від 25.12.2014 року № 1483 та рахунку-фактури від 18.09.2014 р. № 847 наявні у матеріалах справи).

Порядок використання доручень регулюється наказом Мінфіну України № 99 від 16.05.96 р. «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних доручень на отримання цінностей» (зареєст. у Мін'юсті України 12.06.96 р. N 293/1318). Пунктом 2 Інструкції визначено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувача.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Довіреність на одержання цінностей є первинним документом, який уповноважує конкретну фізичну особу на отримання для підприємства визначений перелік та вартість цінностей. Без довіреності не може бути створено інший первинний документ - накладну-вимогу, товарно-транспортну накладну, який є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в супереч умовам договору розрахувався за поставлений позивачем товар станом на 26.01.2015 р. частково, а саме, у розмірі 37076,50 грн.

Таким чином, відповідач не дотримався графіку здійснення оплати товару встановленого п. 3.2. договору, у зв'язку з чим, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.02.2015 р. склала 48785,00 грн., що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим відтисками печаток товариств Актом звіряння взаєморозрахунків за період з 18.09.2014 р. по 03.02.2015 р. за договором від 18.09.2014 р. № 180914.

Як зазначає позивач у позовній заяві і що не заперечує відповідач у відзиві на позов, 05.03.2015 р. та 20.03.2015 р. відповідачем з порушенням встановлених договором строків було здійснено часткову оплату на загальну суму 20000,00 грн., а тому станом на 14.04.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем за оплату товару за договором від 18.09.2014 р. № 180914 склала 28785,00 грн.

У зв'язку з порушенням відповідачем строків, встановлених п. 3.2. договору, оплати поставленого товару, позивачем, на підставі п. 7.1. договору, була нарахована пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 3273,04 грн., на підставі ст. 625 ЦК України - інфляційне збільшення суми у розмірі 4401,58 грн. та 3% річних на суму 199,55 грн., а на підставі п. 7.4. договору - суму збитків у розмірі 1429,45 грн.

Таким чином, станом на 14.04.2015 р. відповідач повинен був сплатити основний борг у розмірі 28785,00 грн., 3273,04 грн. пені, 4401,58 грн. інфляційних втрат, 199,55 грн. 3% річних та 1429,45 грн. збитків.

У відзиві на позов, відповідач не заперечує правомірність нарахування позивачем за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором від 18.09.2014 р. № 180914 пені, інфляційних втрат, 3% річних та збитків на загальну суму 9303,62 грн.

Відповідно до статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

15.04.2015 р. на розрахунковий рахунок позивача від відповідача надійшли кошти у розмірі 28785,00 грн., які позивачем, на підставі зазначеної вище норми чинного законодавства, було зараховано в рахунок погашення заборгованості наступним чином: 3273,04 грн. пені, 4401,58 грн. інфляційних втрат, 199,55 грн. 3% річних, 1429,45 грн. збитків та частково основний борг у розмірі 19481,38 грн.

Таким чином, станом на сьогодні заборгованість відповідача перед позивачем, у зв'язку з виконанням зобов'язань за договором від 18.09.2014 р. № 180914 не у повній мірі, становить 9303,62 грн. основного боргу.

Факт наявності заборгованості належними та допустимими доказами не спростовано відповідачем, більше того, у відзиві на позов останній зазначає про наявність факту прострочення виконання останнім грошового зобов'язання, проте, вину за неналежне виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару відповідач покладає на позивача, посилаючись на те, що останнім належним чином не виконуються зобов'язання за договором від 01.01.2014 р. № 01/01-14-2 щодо налаштування та технічного обслуговування придбаного обладнання, а відтак, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд не погоджується з викладеними вище висновками відповідача, так як, договором від 18.09.2014 р. № 180914, на підставі якого позивачем було поставлено товар, а відповідачем неналежним чином виконано свої зобов'язання щодо здійснення платежів по його оплаті у встановлені строки, не передбачено, що відповідач здійснює розрахунки за поставлений товар лише після налаштування та технічного обслуговування придбаного обладнання, більше того, договором від 18.09.2014 р. № 180914 встановлено графік здійснення відповідачем платежів по оплаті поставленого товару, а тому, підписавши вказаний договір відповідач погодився з його умовами і повинен чітко їх притримуватися.

Відповідно до частини першої статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Таким чином, оскільки договір на обслуговування від 01.01.2014 р. № 01/01-14-2 не має ніякого відношення до даного спору, суд вважає викладене вище обґрунтування відповідача своїх заперечень на позов безпідставним.

З огляду на вищезазначені обставини, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, у частині погашення заборгованості за поставлений позивачем товар за вищевказаною видатковою накладною.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 221 Господарського кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він не виконав дій, що випливають із змісту зобов'язання.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 Цивільного кодексу України.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини, відповідно до яких позивач зобов'язався поставити відповідачу товар, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався за нього розрахуватись. Оскільки, відповідач не розрахувався за поставлений товар у повному обсязі, останній вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, в зв'язку з чим, позивач має право на захист свого порушеного права відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України.

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем дотримано зазначених вище норм процесуального законодавства України, подано всі докази на підтвердження своїх позовних вимог, в той час як, відповідачем не спростовано існування заборгованості перед позивачем у сумі 9303,62 грн.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, враховуючи вимоги статті 83 Господарського процесуального кодексу України, вимога про стягнення з відповідача 9303,62 грн. заборгованості за поставлений товар підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до частини четвертої статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судом покладаються на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 44, 49, 82-84, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший столичний хлібозавод» (07354, Київська обл., Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ворошилова, буд. 85; код ЄДРПО України 31484879) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Амарант» ЛТД (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 71-Д; код ЄДРПО України 21509860) - 9303 (дев'ять тисяч триста три) гривні 62 коп. - основного боргу та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень) 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.06.2015 року.

Суддя А.В. Лопатін