ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 920/152/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю прокурора- Івер Ю.С. (посвідчення №020188 від 03.09.2013 року),

та представників сторін:

позивача - Литвиненко В.О. (довіреність №477 від 27.08.2014 року),

відповідачів - не з'явились,

розглянувши апеляційні скарги першого відповідача (вх.2916С/1-38) та другого відповідача (вх.№2799С/1-38) на рішення господарського суду Сумської області від 20.04.2015 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація", м.Суми

до 1) Головного управління Державної казначейської служби у Сумській області, м.Суми

2) Сумської митниці ДФС, м.Суми

за участю прокуратури м.Суми

про відшкодування збитків завданих в результаті неправомірних рішень суб'єкта владних повноважень та стягнення 50714,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Сумифітофармація", звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просить суд (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.03.2015 року) стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 18 529,08 грн. упущеної вигоди та 32129,24 грн. неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань; зобов'язати Головне управління державної казначейської служби у Сумській області відшкодувати з Державного бюджету України на користь позивача завдані неправомірними рішеннями службових осіб другого відповідача - Сумської митниці Міністерства доходів і зборів України у Сумській області в сумі 50658,32 грн. (18529,08 грн. упущеної вигоди та 32129,24 грн. неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань).

Рішенням господарського суду Сумської області від 20.04.2015 року у справі № 920/152/15 (суддя Моїсеєнко В.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" 17688,30 грн. шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Перший та другий відповідачі із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодились, звернулись до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в якій просять вказане рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, зокрема, що наявність витрат, понесених позивачем в результаті прийняття неправомірних рішень службовими особами митного органу підтверджено фактами надмірного перерахування сум грошових коштів до державного бюджету та повернення цих коштів позивачу на підставі судових рішень. Також позивач вказує, що вилучення у позивача надмірних сум грошових коштів на тривалий період на підставі незаконних рішень службових осіб митного органу позбавило позивача можливості розпоряджатися цими коштами, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між незаконним рішеннями другого відповідача та настанням наслідків у вигляді неможливості використання вилучених коштів у господарській діяльності, в тому числі і сплати відсотків за кредитами та збільшення сум отриманих кредитних коштів. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційні скарги-без задоволення.

Прокурор надіслав суду письмові пояснення №120-4866вих15 від 29.05.2015 року, в яких зазначає, що в оскаржуваному рішенні суду не наведено належних доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між прийнятими рішеннями митного органу та фактом заподіяння позивачу майнової шкоди; кошти, які надійшли на поточний рахунок позивача за період з 18.09.2014 року по 18.12.2014 року не були спрямовані на сплату кредиту, у зв'язку з чим безпідставно вважати, що вони могли чи мали бути використані інакше і в період, за який розрахована шкода. Просить апеляційні скарги відповідачів задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, господарським судом Сумської області, на підставі заяви другого відповідача від 17.03.2015 року №10/102, замінено неналежного відповідача - Сумську митницю Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Сумській області на належного відповідача - Сумську митницю Міндоходів (, вул.Воровського, 24, м.Суми, 40020).

Другий відповідач надав суду апеляційної інстанції заяву №10/218 від 29.05.2015 року, в якій просить замінити Сумську митницю Міндоходів як другого відповідача у даній справі на Сумську митницю ДФС, у зв'язку з тим, що постановою КМУ від 06.08.2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» Сумську митницю Міндоходів припинено шляхом приєднання її до Сумської митниці ДФС. Заявник надав суду повідомлення Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців від 08.05.2015 року про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - Сумська митниця Міндоходів, 38725050 та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 07.10.2014 року, відповідно до якого повне найменування юридичної особи другого відповідача є Сумська митниця ДФС.

Відповідно до ст. 25 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

На підставі викладеного, колегія суддів здійснює заміну Сумської митниці Міндоходів на його правонаступника - Сумську митницю ДФС.

В судове засідання 09.06.2015 року перший відповідач не з'явився, однак надіслав суду заяву №15-35/298-3809 від 08.06.2015 року про розгляд справи без участі його представника, у зв'язку із службовою необхідністю та неможливістю прибуття до суду.

Другий відповідач в судове засідання 09.06.2015 року також не з'явився, однак надіслав суду клопотання №10/236 від 05.06.2015 року про відкладення розгляду апеляційної скарги, у зв'язку із зайнятістю його представника в судовому засіданні Харківського апеляційного адміністративного суду та неможливістю прибуття в дане судове засідання.

Відповідно до підпункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки другим відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин, та не зазначено, з урахуванням вимог статті 77 ГПК України, яким чином неявка представника другого відповідача унеможливить розгляд даної справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, обґрунтовуючи позов, зазначає наступне.

30.04.2013 року фірма MEISON (LIANYNGANG)Co/ (Китай), на підставі контракту № МS11/281-2 від 25.02.2011 року, поставила позивачу товар, однак службова особа Сумської митниці Міністерства доходів і зборів України не погодилась із зазначеною декларантом ТОВ «Сумифітофармація» ціною та 30.04.2013 року винесла рішення про коригування митної вартості товарів №805130000/2013/000087/1.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014 року, вищенаведене рішення Сумської митниці Міністерства доходів і зборів України скасовано (а.с.30-36 т.1).

На підставі заяви позивача №209 від 23.05.2014 року, другим відповідачем повернуто з Державного бюджету України 72318,07 грн. як попередню оплату при митному оформленні товару на поточний рахунок ТОВ «Сумифітофармація», що підтверджується випискою з особового рахунку за 04.06.2014 року (а.с.38 т.1).

Отже, переплати, здійснені позивачем, були йому відшкодовані.

Позивач зазначає, що 04.10.2012 року між ТОВ «Сумифітофармація» та ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» укладено кредитний договір №031-КЛ, на підставі якого відкрито кредитну лінію з загальним лімітом 9200000 грн. та відсотковою ставкою за користування кредитними коштами - 19,7 %.

На думку позивача, вилучена на підставі незаконного рішення другого відповідача сума в розмірі 72318,07 грн. не була використана для зменшення отриманого кредиту, що призвело до надмірної сплати відсотків за вказаним кредитним договором за період з 17.07.2013 року по 27.03.2014 року в розмірі 8907,53 грн.

Далі позивач зазначає, що 25.11.2013 року фірма JANEХ ( Польща), на підставі контракту № РL-20413 від 13.09.2013 року, поставила йому товар, однак службова особа Сумської митниці 25.11.2013 року винесла рішення про коригування митної вартості товарів №805130000/2013/000196/1.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 27.03.2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року, вищенаведене рішення Сумської митниці Міністерства доходів і зборів України скасовано (а.с.39-46 т.1).

На підставі заяви позивача №283 від 15.06.2014 року, другим відповідачем повернуто ТОВ «Сумифітофармація» з Державного бюджету України 21610,84 грн., як попередню оплату при митному оформленні товару, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача за 28.07.2014 року (а.с.48 т.1).

Позивач зазначає, що 25.11.2013 року на підставі кредитного договору №031-КЛ27.03.2014 року, ним отримано кредитні кошти в сумі 345000 грн., які були повернуті 27.03.2014 року, у зв'язку з чим внаслідок незаконних рішення другого відповідача, сума в розмірі 21610,84 грн. не була використана для погашення отриманого кредиту, що призвело до надмірної сплати відсотків за кредитним договором в розмірі 1289,06 грн.

Крім того, на думку позивача, незаконне рішення другого відповідача призвело до надмірної сплати відсотків за кредитним договором №031-КЛ за період з 01.04.2014 року по 28.05.2014 року в розмірі 607,85 грн.; за період з 17.07.2014 року по 28.07.2014 року в розмірі 178,16 грн.

Як далі вказує позивач, 14.02.2014 року фірма JANEХ ( Польща), на підставі контракту № РL-20513 від 13.12.2013 року, поставила йому товар, однак посадова особа Сумської митниці 14.02.2014 року винесла рішення про коригування митної вартості товарів №805130000/2014/000008/1.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 року, вищенаведене рішення Сумської митниці Міністерства доходів і зборів України скасовано (а.с.49-56 т.1).

На підставі заяви позивача №379 від 28.08.2014 року, другим відповідачем повернуто ТОВ «Сумифітофармація» з Державного бюджету України 30672,06 грн., як попередню оплату при митному оформленні товару, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача за 18.09.2014 року (а.с.58 т.1).

На думку позивача, внаслідок незаконного рішення 2-го відповідача, вказані кошти не були використані позивачем для зменшення суми кредиту за кредитним договором №031-КЛ, що призвело до надмірної сплати відсотків за період з 14.02.2014 року по 27.03.2014 року в розмірі 624,68 грн.

Крім того, 01.08.2013 року між ТОВ «Сумифітофармація» та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено кредитний договір №015-КЛ з відсотковою ставкою 17,7% річних, за яким, як зазначає позивач, внаслідок незаконного рішення другого відповідача надмірно сплачені відсотки за період з 13.08.2014 року по 18.09.2014 року в сумі 550,31 грн.

Обгрунтовуючи позов, позивач далі вказує, що 26.02.2014 року компанія KRAUTEX (Польща), на підставі контракту № VR-160114 від 16.01.2014 р., поставила позивачу товар, однак посадова особа Сумської митниці 26.02.2014 року винесла рішення про коригування митної вартості товарів №805130000/2014/000010/1.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 20.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2014 року, вищенаведене рішення Сумської митниці Міністерства доходів і зборів України скасовано (а.с.59-66 т.1).

На підставі заяви позивача №369 від 26.08.2014 року, другим відповідачем повернуто ТОВ «Сумифітофармація» з Державного бюджету України 29582,67 грн., як попередню оплату при митному оформленні товару, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача за 18.09.2014 року (а.с.68 т.1).

На думку позивача, вказані кошти не були використані ним для зменшення суми кредиту за кредитним договором №031-КЛ, що призвело до надмірної сплати відсотків за період з 26.02.2014 року по 27.03.2014 року в розмірі 430,38 грн. Також внаслідок незаконного рішення 2-го відповідача сума в розмірі 29582,67 грн. не була використана позивачем для зменшення кредиту за кредитним договором №015-КЛ від 01.08.2013 року, що призвело до надмірної сплати відсотків за період з 13.08.2014 року по 18.09.2014 року в розмірі 530,80 грн.

Далі позивач зазначає, що 13.03.2014 року фірмою ALFANAR CoFor Export Import ( Єгипет), на підставі контракту EG-110412 від 11.04.2012 р., поставлено позивачу товар. 14.03.2014 Сумською митницею доходів та зборів України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №805130000/2014/000016/1.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року, вищенаведене рішення Сумської митниці Міністерства доходів і зборів України скасовано (а.с.69-73 т.1).

На підставі заяви позивача №397 від 18.09.2014 року, другим відповідачем повернуто ТОВ «Сумифітофармація» з Державного бюджету України 25018,66 грн., як попередню оплату при митному оформленні товару, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача за 29.09.2014 року (а.с.75 т.1).

На думку позивача, вказані кошти не були використані ним для зменшення суми кредиту за кредитним договором №015-КЛ від 01.08.2013 року, що призвело до надмірної сплати відсотків за період з 13.08.2014 року по 29.09.2014 року в сумі 582,32 грн.

Позивач зазначає, що 27.03.2014 року фірмою ALFANAR CoFor Export Import (Єгипет), на підставі контракту EG-110412 від 11.04.2012 р., поставлено позивачу товар. 28.03.2014 Сумською митницею доходів та зборів України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №805130000/2014/000021/2.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 22.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014 року, вищенаведене рішення Сумської митниці Міністерства доходів і зборів України скасовано (а.с.76-79 т.1).

На підставі заяви позивача №460 від 24.11.2014 року, другим відповідачем повернуто ТОВ «Сумифітофармація» з Державного бюджету України 15576,33 грн., як попередню оплату при митному оформленні товару, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача за 05.12..2014 року (а.с. 81 т.1).

На думку позивача, вказані кошти були вилучені з обігу підприємства позивача та не були використані ним для зменшення суми кредиту за кредитним договором №015-КЛ від 01.08.2013 року, що призвело до надмірної сплати відсотків за період з 13.08.2014 року по 05.12.2014 року в сумі 918,62 грн.

Далі позивач зазначає, що 05.05.2014 року фірмою "Р.Н. KRAUTEX (Польща), на підставі контракту № VR-160114 від 16.01.2014р., поставлено позивачу товар. 05.05.2014 Сумською митницею доходів та зборів України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №805130000/2014/000027/1.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014 року, вищенаведене рішення Сумської митниці Міністерства доходів і зборів України скасовано (а.с.82-88 т.1).

На підставі заяви позивача №413 від 29.09.2014 року, другим відповідачем повернуто ТОВ «Сумифітофармація» з Державного бюджету України 45644,47 грн., як попередню оплату при митному оформленні товару, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача за 18.12.2014 року (а.с. 90 т.1).

На думку позивача, вказані кошти були вилучені з обігу підприємства позивача та не були використані ним для зменшення суми кредиту за кредитним договором №015-КЛ від 01.08.2013 року, що призвело до надмірної сплати відсотків за 13.08.2014 року по 18.12.2014 року в розмірі 2833,13 грн.

В позовній заяві позивач пояснює, що вищенаведені факти свідчать про наявність причинно-наслідкового зв'язку між незаконними рішеннями 2-го відповідача та збитками, заподіяними позивачу, внаслідок вилучення коштів з господарського обороту та неможливістю їх використання для погашення зобов'язань за кредитними договорами №031-КЛ від 04.10.2012 року та №015-КЛ від 01.08.2013 року, у зв'язку з чим, посилаючись на приписи ст.1174 ЦК України, просить суд (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.03.2015 року) стягнути з Державного бюджету України 18529,08 грн. упущеної вигоди та 32129,24 грн. суми неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань.

Відповідачі, під час розгляду справи в суді першої інстанції проти позову заперечували з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв'язку між прийнятими рішеннями Сумської митниці та фактом заподіяння йому майнової шкоди, а обраний позивачем спосіб визначення суми упущеної вигоди ґрунтується на припущеннях, у зв'язку з чим не може відображати об'єктивну та достовірну суму заподіяних збитків. Аналогічні доводи містяться в апеляційних скаргах 1-го та 2-го відповідачів.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частин 1,2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Якщо особа, що порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2013 року у справі № 3-72 гс12.

Як свідчать матеріали справи, предметом позову є відшкодування позивачу збитків в розмірі 18584,76 грн. у вигляді упущеної вигоди, яка завдана в результаті прийняття другим відповідачем рішень про коригування митної вартості товарів, що визнані незаконними в судовому порядку. Позивач вважає, що неправомірні рішення Сумської митниці ДФС призвели до безпідставного вилучення грошових коштів, які позивач міг використати для погашення зобов'язань за кредитними договорами №031-КЛ від 04.10.2012 року та №015-КЛ від 01.08.2013 року та до надмірної сплати відсотків.

Колегія суддів враховує, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі відсутності порушення прав позивача.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Крім того, при реальності неодержаних доходів мають враховуватись заходи, вжиті кредитором для їх одержання.

Аналогічна правова позиція викладена у оглядовому листі Вищого господарського суду України від 14 січня 2014 року №01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

Колегія суддів приймає до уваги, що неодержаний прибуток (не отриманий доход, упущена вигода) - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

Однак, позивачем не доведено, що за звичайних обставин, тобто у разі не прийняття Сумською митницею рішень про коригування митної вартості товарів, він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Посилання позивача на те, що кошти, сплачені ним у зв'язку із незаконними рішеннями другого відповідача, позбавили підприємство можливості оплачувати кредитні договори та призвело до надмірної сплати відсотків за користування кредитними коштами, не свідчать про наявність упущеної вигоди, не отриманого доходу. Відсутні будь-які докази, що саме повернені суми були б направлені на погашення тіла кредиту за певним кредитним договором.

Таким чином, протиправні дії 2-го відповідача не є причиною, а упущена вигода, яку просить стягнути позивач - наслідком такої протиправної поведінки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що розрахунки позивача щодо можливого отримання доходу є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б 2-й відповідач не прийняв незаконні рішення.

В судовому засіданні 09.06.2015 року представник позивача зазначив, що у разі, якщо сплачені на підставі незаконних рішень грошові кошти позивача, знаходились би у його господарському обороті, підприємство не змушене було б укладати кредитні договори, збільшувати суму кредиту та сплачувати за ними відсотки.

Колегія суддів враховує, що відповідно до частини 1 статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З матеріалів справи неможливо встановити цільове призначення грошових коштів, отриманих позивачем за кредитними договорами, у зв'язку з чим відсутні підстави стверджувати, що саме внаслідок перебування грошових коштів тимчасово на рахунках державного бюджету України, позивач змушений був укладати вказані договори.

Крім того, можливість використання коштів для розрахунку за кредитними договорами має ймовірний характер, однак неможливо стверджувати, що такі кошти беззаперечно були б сплачені позивачем саме на виконання кредитного договору №031-КЛ від 04.10.2012 року та №015-КЛ від 01.08.2013 року.

Позивачем не надано будь-яких доказів відсутності грошових коштів на його рахунках в спірний період для виконання свої зобов'язань перед іншими контрагентами, в тому числі ПАТ АБ «Украгазбанк». Позивачем не надано суду жодних документів, які стосуються фінансово-господарської діяльності підприємства, зокрема, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, стан поточного рахунку.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що суми кредиту та відсотки за їх користування ним сплачувалися систематично, що свідчить про платоспроможність підприємства та наявність коштів для здійснення розрахунків за укладеними договорами в періоди, заявлені в позовній заяві, у зв'язку з чим неможливо стверджувати про завдання позивачу збитків.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення збитків у зв"язку із недоведеністю позивачем наявності упущеної ним вигоди.

Враховуючи, що відсутні підстави для стягнення збитків, позовні вимоги про відшкодування з Державного бюджету України 18529,08 грн. упущеної вигоди та 32129,24 грн. неустойки, а всього 50658,32 грн., задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим рішення господарського суду Сумської області від 20.04.2015 року у справі №920/152/15 підлягає скасуванню, а апеляційні скарги першого та другого відповідачів -задоволенню.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду покладаються на позивача.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 4 частини першої статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги першого та другого відповідачів задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 20.04.2015 року у справі №920/152/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (40035, м. Суми, вул.Заливна,11, 1 поверх, ) на користь Державного бюджету України 1827 грн. судового збору за подання апеляційних скарг.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови підписано 15.06.2015 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.