ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р.Справа № 922/1583/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Фермерського господарства "Агро-бізнес КПП", с. Макеївка
до Публічного акціонерного товариства "Укркомунбанк", м. Сєвєродонецьк
пророзірвання договору та стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Полтавець І.М., довіреність від 20.02.15 р.

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ФГ "Агро-бізнес КПП" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить розірвати договір № 44/0020 від 30 березня 2006 року, укладений між Фермерським господарством "Агро-бізнес КПП" в особі голови Коломайко Петра Павловича та Публічним акціонерним товариством "Український комунальний банк" на здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта; стягнути з Публічного акціонерного товариства " Український комунальний банк" на користь Фермерського господарства "Агро-бізнес КПП" в особі голови Коломайко Петра Павловича грошові кошти за договором № 44/0020 від 30 березня 2006 року які знаходяться на рахунках №020, сумі 90110,20 грн. та на рахунку №2604б12440020 в сумі 136478,55 грн., а всього 225610,20 грн., стягнути з Публічного акціонерного товариства "Український комунальний банк" на користь Фермерського господарства "Агро-бізнес КПП" в особі голови Коломайко Петра Павловича у рахунок компенсації завданої моральної шкоди 100000,00 грн.; витребувати у Публічного акціонерного товариства "Український комунальний банк" довідку про залишок грошових коштів, які знаходяться на розрахункових рахунках № 020 та № 020.

Ухвалою суду від 20.03.2015р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 14.05.2015р. за клопотанням представника позивача строк вирішення спору продовжено по 02.06.2015р.

14.05.2015р. представником позивача суду було надано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати дії щодо відчуження частини нежитлового (вбудованого) приміщення за адресою: пров. Октябрський, буд. 7, м. Кремінна, обл. Луганська.

Суд, дослідивши матеріали справи, не знаходить правових підстав для задоволення заяви, оскільки до заяви про забезпечення позову позивачем не додано доказів того, що відповідач дійсно має наміри і має можливість вчинити дії, та/або передбачені чинним законодавством правочини, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та розміщенням на офіційному веб-порталі "Судова влада України" оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами, як це передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

30 березня 2006 року між Акціонерним банком "Український комунальний банк" в особі керуючої Кремінським відділенням Сєвєродонецької філії Логвиненко Т.Г., що діяла на підставі доручення № 81 від 10.10.2005 року та фермерським господарством "Агро-бізнес КПП" в особі голови Коломайко П.П., що діє згідно Статуту затвердженого рішенням засновника № 4 від 02.12.2013 року укладено договір № 40020 на здійснення розрахунково-касового обслуговування з відкриттям поточного рахунку в національній валюті, згідно якого банк відкриває клієнту поточні рахунки для здійснення розрахунків та надає інші послуги розрахунково-касового обслуговування, керуючись чинним законодавством України.

Згідно повідомлення ДПІ на підставі вказаного договору був відкритий поточний рахунок в національній валюті № 020.

26 червня 2009 року між Акціонерним банком "Український комунальний банк" та позивачем було укладено додаткову угоду до договору № 44/0020 від 30.03.2006 року згідно з п. 1.1.якої, у зв'язку із зміною банківських реквізитів клієнтів у п.п.1.1. договору банківського рахунку юридичної особи в національній валюті № 44/0020 від 30.03.2006 року поточний рахунок № 020 замінено на поточний рахунок № 020, змінено юридичні адреси сторін.

Крім того, згідно листа Кремінського відділення РОДПІ від 30.10.2014 року № 1163/183-21 у відповідача позивачем також 10.09.2012 року відкрито банківський рахунок № 020.

Як встановлено судом, вказані договори підписані сторонами, узгоджені права та обв'язки кожної сторони, форму та порядок розрахунків, порядок змін та розірвання договору, строк його дії, порядок закриття рахунків, тобто сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Спірний договір між сторонами був укладений на невизначений строк і згідно п. 9.1 Договору він припиняється за згодою сторін, у випадках, передбачених чинним законодавством України з одночасним закриттям рахунку.

Проте, відповідач без повідомлення причин припинив перераховувати належні позивачеві грошові кошти.

27.12.2014 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія, в якій позивач вимагав від відповідача повернути з банківських рахунків ПАТ "Укркомунбанк" № 020 та № 020 на свою користь грошові кошти за договором № 44/0020 від 30.03.2006 року у розмірі 225610,20 грн. у семиденний строк з моменту отримання даної претензії.

Проте, вимога позивача виконана банком не була, що й стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ст. 1067 ЦК України).

Відповідно до ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України), зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору та стягнення з рахунків грошових коштів, які належать позивачу, є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 100000,00 грн. моральної шкоди.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині вимог, виходячи з наступного.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позивач не довів суду чим саме підтверджується факт заподіяння йому втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого позивач виходив при визначенні розміру завданої йому немайнової шкоди.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розірвати договір № 44/0020 від 30 березня 2006 року, укладений між Фермерським господарством "Агро-бізнес КПП" та Публічним акціонерним товариством "Український комунальний банк" на здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Український комунальний банк" (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Федоренко, 21, код 26229800) на користь Фермерського господарства "Агро-0бізнес КПП" (Луганська область, Кремінський район, с. Макеївка, вул. Леніна, 1, код 338871408) - грошові кошти за договором № 44/0020 від 30.03.2006 року, які знаходяться на рахунках № 020 у сумі 90110,20 грн.; № 020 у сумі 136478,55 грн. та 3958,55 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 08.06.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко