ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 р. Справа №917/61/15

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 37600)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЖЖ" ( ), Полтавська область,37600, м. Миргород, вул. Гоголя, 84, яке перетворене (правонаступник) з Колективного підприємства "Мале підприємство "Мрія", вул. Гоголя, 84,Миргород,Полтавська область,37600

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області (вул. Я.Усика, 15, м. Миргород, Полтавська обл., 37600);

2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2, 37600);

3) ОСОБА_3 ( 37672, АДРЕСА_7);

4) ОСОБА_4 ( АДРЕСА_8,37600);

5) ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3, 37600);

6) ОСОБА_6 (АДРЕСА_9,37600);

7) ОСОБА_7 (АДРЕСА_4, 37600);

8) ОСОБА_8 (АДРЕСА_10,37600);

9) ОСОБА_9 ( 37600, АДРЕСА_5);

10) ОСОБА_10 ( 37600, АДРЕСА_6).

про визнання недійсним третього рішення загальних зборів КП "МП "Мрія" ( ) 08 серпня 2003 року, оформлене протоколом № 4 щодо затвердження Статуту і установчого договору в новій редакції;

Суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_11 дов. №188 від 18.02.2014 року

від відповідача та третіх осіб 4,5,6 : ОСОБА_4

від третіх осіб 1,2,3,7,8,9,10: не з'явились

За ініціативою суду судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 08.06.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення у відповідності до приписів ст. 85 ГПК України.

Обставини справи: у січні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЖЖ" та 2) ОСОБА_12 про 1) визнання недійсним третього рішення загальних зборів КП "МП "Мрія" ( ) 08 серпня 2003 року, оформлене протоколом № 4 щодо затвердження Статуту і установчого договору в новій редакції; 2) скасування зміни у ЄДР щодо установчих документів КП "МП Мрія" ( ), що випливають зі спірного рішення та внесені у ЄДР після нього, в т.ч. і щодо його правонаступника (відповідача), утвореного шляхом перетворення організаційно-правової форми юридичної особи зі зміною її назви. Ухвалою суду від 21.01.2015 року порушено провадження у даній справі.

В судовому засіданні 10.02.2015 року від позивача надійшло клопотання (арк. справи 53, том 1) про відмову від позову в частині другої позовної вимоги, а саме: скасування зміни у ЄДР щодо установчих документів КП "МП Мрія" ( ), що випливають зі спірного рішення та внесені у ЄДР після нього, в т.ч. і щодо його правонаступника (відповідача), утвореного шляхом перетворення організаційно-правової форми юридичної особи зі зміною її назви, оскільки вказаний порядок чітко визначений ст. 31 ЗУ "Про реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців". Згідно пояснень позивача ( арк. справи 17) дана позовна вимога пред'являлась до обох відповідачів.

Суд ухвалою суду від 10.02.2015 року прийняв відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЖЖ" та 2) ОСОБА_12 про скасування зміни у ЄДР щодо установчих документів КП "МП Мрія" ( ), що випливають зі спірного рішення та внесені у ЄДР після нього, в т.ч. і щодо його правонаступника (відповідача), утвореного шляхом перетворення організаційно-правової форми юридичної особи зі зміною її назви, а також припинив провадження у справі в частині позовних вимог до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЖЖ" та 2) ОСОБА_12 про скасування зміни у ЄДР щодо установчих документів КП "МП Мрія" ( ), що випливають зі спірного рішення та внесені у ЄДР після нього, в т.ч. і щодо його правонаступника (відповідача), утвореного шляхом перетворення організаційно-правової форми юридичної особи зі зміною її назви.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд розглядає позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЖЖ" про визнання недійсним третього рішення загальних зборів КП "МП "Мрія" ( ) 08 серпня 2003 року, оформлене протоколом № 4 щодо затвердження Статуту і установчого договору в новій редакції.

Ухвалою господарського суду від 31.03.2015 року було зупинено провадження у даній справі до розгляду та набранням законної сили рішенням у справі № 917/333/15.

Ухвалою суду від 28.05.2015 року суд поновив провадження у справі в зв'язку з усуненням обставин, що зумовили його зупинення.

В судове засідання 08.06.2015 року представники третіх осіб 1,2,3,7,8,9,10 не з'явились, повідомлені судом про дату і час слухання справи належним чином, їх явка в засідання судом обов'язковою не визнавалась.

В судовому засіданні 08.06.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача та третіх осіб 4,5,6 проти задоволення позовних вимог заперечував з мотивів, викладених у заяві ( арк. справи 69-76, том 1). Також у згаданих запереченнях відповідач зробив заяву про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні 08.06.2015 року відповідач подав додаткові заперечення проти позову. Так, зокрема, відповідач зазначає:

- 08.08.2003 року відбулися чергові збори МП МРІЯ. На розгляд зборів було винесено три питання, зокрема питання № з стосувалося обговорення та затвердження статуту та установчого договору в новій редакції. Зі змісту протоколу вбачається, що позивачі були на цих зборах. Даний протокол був підписаний головою зборів та секретарем. В подальшому, на виконання рішення загальних зборів МП МРІЯ від 08.08.2003 року, Статут та Установчий договір МП МРІЯ в присутності приватного нотаріуса Панченко Л.В. було підписано засновниками МП МРІЯ ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та нотаріально посвідчено, про що було внесено відповідні записи в журналі вчинення нотаріальних правочинів. Таким чином, оскільки на підставі підписаного позивачем протоколу була здійснена нотаріальна дія у 2003 році, то строк для пред'явлення позовних вимог про визнання нотаріальної дії недійсною сплинув у 2006 році.

- даний позов стосується захисту прав та інтересів ТОВ ПАЖЖ, натомість поданий ОСОБА_1, яка згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16.01.2015 року ніколи не була і не є засновником ТОВ ПАЖЖ. Рішенням загальних зборів МП МРІЯ від 30.05.2014 року ОСОБА_1 була виключена з числа засновників МП МРІЯ. Дане рішення станом на 31.03.2015 року є дійсним.

- посилання позивача на те, що 01.09.2000 року учасниками МП МРІЯ було 49 осіб є недоцільним, бо станом на 08.08.2003 року 40 учасників МП МРІЯ продали свої частки ОСОБА_12 Нотаріально посвідчені підтвердження знаходяться в реєстраційній справі МП МРІЯ, тому в протоколі вірно зазначена кількість присутніх працівників підприємства, але право голосу мали лише 9 осіб.

В судовому засіданні 08.06.2015 року представник відповідача заявила усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання копії установчого договору та витребування від реєстраційної служби заяв про вихід з числа учасників КП МП "Мрія".

Суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання з огляду на наступне.

Згідно статті 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Заявлене клопотання відповідача є невмотивованим та необґрунтованим з огляду на зазначені положення статті 38 ГПК України, відповідачем не вказано обставин, які можуть підтвердити ці докази з огляду на предмет спору у даній справі, не зазначено обставини, що перешкоджають його наданню, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача.

Враховуючи те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів.

Крім того, строки розгляду справи, передбачені ст. 69 ГПК України, закінчилися, а тому суд не може більше відкладати розгляд справи, при цьому суд також враховує, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів, які він вважав за необхідне долучити до справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, на зборах засновників малого підприємства "Мрія", які відбулися 01.09.2000 року, були прийняті рішення про створення малого підприємства "Мрія", затвердження засновницьких документів МП "Мрія", затвердження розміру статутного фонду, які оформлені протоколом № 1 від 01.09.2000 року ( арк. справи 29, том 1). З протоколу № 1 вбачається, що на зборах 01.09.2000 року були присутні 49 осіб.

Судом встановлено, що 08.08.2003 року відбулися загальні збори учасників МП "Мрія" з порядком денним:

1. Про вихід зі складу засновників.

2. Про виключення зі складу засновників підприємства 24 учасників.

3. Обговорення та затвердження статут і установчого договору в новій редакції.

З п.3 порядку денного було прийнято рішення про затвердження статуту та установчого договору в новій редакції.

Рішення, прийняті на зборах 08.08.2003 року, оформлені протоколом № 4 ( арк. справи 27, том 1). В протоколі № 4 та додатку до нього - списку присутніх на зборах 08.08.2003 року (арк. справи 28, том 1) зазначено, що на зборах були присутні 28 осіб, відсутні 22 особи, головою зборів була ОСОБА_16, секретарем зборів - ОСОБА_2 (позивач). При цьому позивач вказана як присутня на зборах.

Дослідивши витяг з ЄДР ( арк. справи 21-25, том 1) суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАЖЖ" (вул. Гоголя,84,Миргород,Полтавська область,37600, ) є правонаступником колективного підприємства "Мале підприємство "Мрія" ( вул. Гоголя, 84,Миргород, Полтавська область,37600, ).

Позивач вважає, що за законом протокол і рішення ухвалені ним - є недійсними, а тому з посиланням на ст. 19, 55 Конституції України, ст. 113 ЦК УРСР (1963р.), ст. 14 ЗУ "Пpo власність", ст.80-100, 368-369 ЦК України, ст. 31 ЗУ «Про реєстрацію юридичних і фізичних осіб підприємців» просить суд визнати недійсним третє рішення загальних зборів КП "МП "Мрія" ( ) 08 серпня 2003 року, оформлене протоколом № 4 щодо затвердження Статуту і установчого договору в новій редакції. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за ухвалені на цих зборах рішення вона не голосувала оскільки не була на них присутня. Про загальні збори 08.08.2003 року позивач обізнана не була, запрошення на збори та повістка денна ініціатором зборів не розсилались, кворуму для ухвалення рішень, які оформлено спірним протоколом, не було. На думку позивача, відповідно до статті 100 ЦК України - право участі у підприємстві є особистим немайновим правом, а тому охорона немайнових прав участі позивачки відповідно спірного рішення - безстрокова.

При прийнятті рішення зі спору суд виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства); прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства).

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

При вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову (п.п. 11, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008 № 13).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не подано, а матеріали справи не містять доказів наявності кворуму під час проведення спірних зборів 08.08.2003 року. Твердження відповідача про те, що станом на 08.08.2003 року 40 учасників МП МРІЯ продали свої частки ОСОБА_12, нотаріально посвідчені, підтвердження чого знаходяться в реєстраційній справі МП МРІЯ, а тому в протоколі вірно зазначена кількість присутніх працівників підприємства, але право голосу мали лише 9 осіб, доказами не підтверджені.

Таким чином, суду не подано доказів наявності кворуму на зборах 08.08.2003 року.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Положеннями статей 71, 75 Цивільного кодексу УРСР загальний строк позовної давності було встановлено в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Оспорюване рішення загальних зборів учасників МП "Мрія", оформлене протоколом № 4, було прийнято 08.08.2003 року, тобто до 1 січня 2004 року - дня набрання чинності ЦК України.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред'явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 1 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені Цивільним кодексом Української РСР 1963 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України.

За загальним правилом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

У п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів" зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Суд також виходить з того, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, одержувати інформацію про діяльність товариства.

Пунктом "г" ч. 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що учасники товариства мають право одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів.

З урахуванням наведеного, позивач мав право та не позбавлений був можливості звернутися до КП МП "Мрія" щодо отримання інформації, вказаної у ст. 10 Закону України «Про господарські товариства», в т.ч. і протоколів зборів.

Крім того, державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру ( п.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»).

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру ( п. 1ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»).

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін ( п. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»).

За приписами ч.1,2 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»). Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є

відкритими і загальнодоступними, за винятком реєстраційних номерів облікових карток платників податків, відомостей про відкриття та закриття рахунків, накладення та зняття арештів на рахунки та майно. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у формі: відкритого доступу через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, до актуальних на момент запиту та на визначену дату відомостей Єдиного державного реєстру шляхом їх пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування; витягу; довідки; виписки.

Таким чином, з урахуванням того, що відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі є відкритими і загальнодоступними, то з моменту проведення державної реєстрації нового статуту та установчого договору, такі відомості щодо прийнятих рішень на оспорюваних зборах, були доступні для всіх, в т.ч. і для позивача.

Суд також враховує, що статут КП МП "Мрія" в редакції, затвердженій на зборах 08.08.2003 року, підписаний учасниками, в тому числі і позивачем ( арк. справи 77-80, том 1). Крім того, згідно листа Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 03.07.2014 року (арк. справи 81, том 1), 10.09.2003 року учасники, в тому числі ОСОБА_1, уклали договір про діяльність МП "Мрія", посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Панченко Л.В. 10.09.2003 року за р. №№1369, 1370,1371.

Отже, навіть за можливої неучасті позивача у спірних зборах 08.08.2003 року, вона, підписавши статут та установчий договір в редакції, прийнятої на зборах 08.08.2003 року, не могла не знати про факт таких зборів і прийняті на них рішення,

Позивачем не наведено поважних причин звернення до суду з даним позовом через майже 12 років.

Твердження позивача стосовно того, що на його позовні вимоги не поширюється позовна давність, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 100 Цивільного кодексу України право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може передаватися іншій особі. Види особистих немайнових прав визначені статтею 270 цього Кодексу.

Стаття 269 Цивільного кодексу України передбачає, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав, вона володіє ними довічно.

У частині 1 статті 100 Цивільного кодексу України йдеться про загальне право фізичної особи брати участь у товариствах. Наслідком реалізації свого права участі фізичної особи у товаристві є набуття відповідних корпоративних прав. Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України передбачено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні товариством, отримання певної частки прибутку (дивідендів).

Про застосування строків позовної давності до вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів зазначено і у Постанові Верховного Суду України від 04.02.2015 року у справі № 902/1699/13. Постанова розміщена у Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 42708922 та враховується судом при вирішенні даного спору в силу приписів ст. 111-28 ГПК України.

Таким чином, корпоративне право, про захист якого Позивачем пред'явлено позовну вимогу, не є немайновим в розумінні статті 269 Цивільного кодексу України та статті 167 Господарського кодексу України.

Заперечення відповідача про те, що позивач не є учасником Колективного підприємства "Мале підприємство "Мрія", спростовуються судовим рішенням у справі № 917/333/15, яким визнано недійсним друге рішення, ухвалене 30 травня 2014 року загальними зборами Колективного підприємства "Мале підприємство "Мрія" (), оформлене протоколом № 32 цього ж дня, відносно виключення зі складу учасників Колективного підприємства "Мале підприємство "Мрія" ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1. Станом на час прийняття рішення у справі № 917/61/15 у Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 43962994 розміщено рішення у справі № 917/333/15 із відміткою про набрання ним чинності 16.05.2015 року. Також в судовому засіданні представник позивача надав суду для огляду оригінал наказу суду на примусове виконання рішення у справі № 917/333/15, виданий після набрання рішенням законної сили.

Враховуючи подану заяву про застосування строку позовної давності, суд, керуючись положеннями ст.ст. 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що позов до суду подано позивачем лише 19.01.2015 року і не наведено жодної поважної причини пропуску строку позовної давності, дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом та відсутні підстави для його поновлення.

Сплата судового збору покладається на позивача у відповідності до приписів ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України, суд -

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 12.06.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією