КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа№ 910/11586/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання - Філімоновій І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Неос Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року (повний текст якого складено 21.04.15р.)

по справі №910/11586/13 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства " Банк Кіпру "

до Товариства з обмеженою відповідальністю " Поверхность - Супутникові комунікації "

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Поверхность ТВ "

про стягнення 2149855,57 доларів США та 18588196,71 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариство " Банк Кіпру " до Товариства з обмеженою відповідальністю " Поверхность - Супутникові комунікації " про стягнення заборгованості за договором поруки № 54-2010 від 11.01.2010 р. в розмірі 2149855,57 доларів США, з яких: 1699973,00 грн. доларів США - заборгованість за кредитом ( № 1 ), 449882,57 дол. США - відсотки за користування кредитом ( № 1 ) та 207693,08 грн. - пеня, а також 18588196,71 грн., з яких: 13140265,28 грн. - заборгованість за кредитом, 5137071,11 грн. відсотки за користування кредитом ( № 2 ) та 310860,32 грн. пеня.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.2013 р. було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Поверхность ТВ".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання укладеного між ним та третьою особою по справі Кредитного договору № 002-130/2006 від 18.09.2006 р. надав останньому кредитні кошти, проте позичальник порушив вищезазначені положення Кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим позичкодавець вирішив звернутися до суду з даним позовом до поручителя боржника.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.10.2013 р. позов публічного акціонерного товариства " Банк Кіпру " задоволений.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2014 р. зазначене рішення скасоване.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 р. постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2014 р. та рішення Господарського суду м. Києва від 30.10.2013 р. у справі № 910/11586/13 скасовані і зазначена справа передана на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

19.03.2015 р. представником позивача до місцевого господарського суду були подані додаткові пояснення, в яких останній просив зменшити розмір заборгованості за кредитним договором № 002-130/2006 від 18.09.2006 р. та стягнути з відповідача 1801227,74 дол. США, з яких: 1318155,90 дол. США - прострочена заборгованість, 483071,84 дол. США - прострочені проценти, а також 18303005,90 грн., з яких: 13140265,25 грн. - прострочена заборгованість по кредиту, 5162740,65 грн. - прострочені проценти.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.15р. в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано, тим що на момент звернення до суду договір поруки у відповідності до положень ст. 559 ЦК України було припинено, а отже відсутні підстави для стягнення з поручителя заборгованості за договором кредиту.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Неос Банк", звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року у справі № 910/11586/13 та постановити нове рішення у справі, відповідно до якого позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №910/11586/13, головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Розпорядженням Секретаря судової палати від 18.05.15р. у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. на лікарняному сформовано новий склад колегії суддів для розгляду справи №910/11586/13 головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Мартюк А.І., Тарасенко К.В.

На підставі апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Неос Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 18.05.2015р. порушено апеляційне провадження.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015р., у зв'язку із виходом судді Іоннікової І.А. з лікарняного, сформовано для розгляду апеляційних скарг колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.15р. справу №910/11586/13 прийнято у новому складі колегії суддів головуючого судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 року у зв'язку з неявкою представників відповідача та третьої особи розгляд справи було відкладено на 09.06.2015 року.

Апелянт в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва 09.04.2015 року у справі № 910/11586/13 скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 09.06.2015 року не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу Львівської міської ради у відсутності представників відповідача та третьої особи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 18.09.2006 року між Акціонерним банком " АвтоЗАЗбанк ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство " Неос Банк " ( позивачем ) та Дочірнім підприємством" Поверхность ТВ", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Поверхность ТВ" (позичальником, третя особа ) був укладений кредитний договір № 002-130/2006.

Згідно п. 1.1 вказаного кредитного договору банк відкриває кредитну лінію в гривні та доларах США окремими частинами в межах максимального ліміту заборгованості до 6100000,00 грн. на поповнення обігових коштів для ведення статутної діяльності, строком з 18.09.2006 року до 17.09.2009 року, із сплатою 18% річних у гривні та 13% річних у доларах США. При цьому ліміт кредитування по доларах США в гривневому еквіваленті не може перевищувати 2745000,00 грн.

Відповідно до п. 3.9 кредитного договору позичальник зобов'язується за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом та непогашення в строк, що передбачений п. 3.8, суми перевищення встановленого ліміту сплачувати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості або перевищення встановленого ліміту за кожний день прострочки платежу або переліміту.

Пунктом 11.3 кредитного договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за ним.

До кредитного договору вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод, якими, зокрема, додатковою угодою № 14 від 24.06.2011 року збільшено максимальний ліміт заборгованості до 27 000000,00 грн. зі строком повернення до 11.12.2012 року, сплатою 22,5 % річних у гривні та 15 % у доларах США; додатковою угодою № 15 від 21.10.2011 року встановлено, що максимальний ліміт кредитування в доларах США не міг перевищувати 1735856,63 дол. США.

Додатковою угодою № 15 від 21.10.2011 року також змінювався розмір процентної ставки, проте сума ліміту в гривні та строки повернення коштів залишилися такими ж як у додатковій угоді № 14.

В забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором № 002-130/2006 від 18.09.2006 р. 11.01.2010 р. між ПАТ " Банк Кіпру " ( позивачем ) та ТОВ " Поверхность - СК " ( відповідачем ) був укладений договір поруки № 54-2010, яким, зокрема, встановлено, що поручитель зобов'язується перед кредитором (позивачем) відповідати за виконання позичальником в повному обсязі грошових зобов'язань, що випливають з Кредитного договору.

Відповідно до п.1.1 договору поруки відповідач ( поручитель ) зобов'язується перед позивачем ( кредитором ) відповідати за виконання позичальником в повному обсязі грошових зобов'язань, що випливають з кредитного договору, згідно з яким кредитор відкриває позичальнику кредитну лінію в гривні та доларах США строком з 18.09.2006 р. по 11.12.2012 р.

Згідно п. 2.1., 2.2., 2.3. Договору поруки у випадку невиконання позичальником перед кредитором грошових зобов'язань, зазначених у Кредитному договорі, кредитор має право пред'явити вимогу до поручителя про погашення ним боргових зобов'язань позичальника, а у випадку невиконання цієї вимоги звернути стягнення на грошові кошти або майно поручителя згідно діючого законодавства України. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що й позичальник, у т.ч. за основний борг - 27 500 000,00 грн., сплату щомісячних процентів, підвищених процентів, пені, суми комісій, а також відшкодування збитків. Поручитель бере на себе зобов'язання при невиконанні позичальником боргових зобов'язань перед кредитором в строки і на умовах, зазначених у Кредитному договорі, задовольнити його вимоги до позичальника шляхом надання необхідної суми кредитору в строк до 7 (семи) банківських днів після отримання повідомлення.

У п. 3.5 кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов'язаний забезпечити повне погашення кредиту до 11.11.2012 р.

Відповідно до п. 3.2 договору поруки дія договору припиняється після повного виконання позичальником або поручителем зобов'язань перед кредитором за кредитним договором.

З метою погашенню заборгованості та виконання умов Кредитного договору, позивач користуючись наданим йому договором поруки правом, звернувся до поручителя з письмовою вимогою про виконання зобов'язання від 11.06.2013 р. за кредитним договором про сплату заборгованості, проте дана вимога залишилася не виконаною, що у свою чергу стало підставою для звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню з наступних підстав.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи 18.09.2006 року між Акціонерним банком " АвтоЗАЗбанк " та Дочірнім підприємством" Поверхность ТВ", було укладено кредитний договір № 002-130/2006.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З наявних у матеріалах справи банківських виписок по особовому рахунку третьої особи вбачається, що банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, натомість позичальник не виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі, внаслідок чого у нього станом на момент звернення до суду обліковується заборгованість по поверненню кредиту в розмірі 1 699 973,00 доларів США та 13 140 265,28 грн., а також заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 449 882,57 доларів США та 5137 071,11 грн.

У відповідності до статті 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем.

Як вбачається з приписів ч. ч. 1 та 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно статті 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Внаслідок укладення між позивачем та поручителем Договору поруки, позивач у відповідності до положень ст. 554 Цивільного кодексу України письмовою вимогою від 11.06.2013 року звернувся до поручителя про сплату заборгованості за кредитним договором.

У відповідності до положень ст. 111 12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Даний господарський спір вже був предметом розгляду у судах господарської юстиції, а саме рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2013 р.. у справі № 910/11586/13 - позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2014 р. зазначене рішення скасоване.

Натомість постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 р. постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2014 р. та рішення Господарського суду м. Києва від 30.10.2013 р. у справі № 910/11586/13 скасовані і зазначена справа передана на новий розгляд до Господарського суду м. Києва

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України, звернув увагу судів попередніх інстанцій на те, що господарськими судами обох інстанцій було поверхнево оцінено вимогу кредитора до поручителя від 11.06.2013, не досліджено змісту самої вимоги.

З огляду на дані процесуальні норми, колегією суддів було детально проаналізовано зміст даної вимоги позивача.

Законодавство України не встановлює жодних правових вимог або обмежень до тексту вимоги.

Проте якщо проаналізувати зміст вимоги від 11.06.2013 року то можна спостерігати, що в преамбулі йдеться мова як про кредитний договір № 002-194/2007 від 26.12.2007 року, так і про договір поруки № 54-2010 від 11.01.2010 (яким забезпечено виконання за кредитним договором № 002-130/2006 від 18.09.2006), а далі за основним текстом мова пішла саме про кредитний договір № 002-194/2007 від 26.12.2007 року, який у свою чергу не був забезпечений договором поруки № 54-2010 від 11.01.2010 року, при цьому автор чітко розмежовує вимогу про виконання зобов'язання за договором поруки, яке взагалі не пов'язане з кредитним договором за текстом.

Якщо розглянути інститути зобов'язання та забезпечення його виконання у їхньому правовому розумінні, то можливо спостерігати чіткий взаємозв'язок між ними, тобто в певній мірі їх пов'язаність, при цьому слід зазначити, що існування першого можливе самостійно, натомість поява другого зумовлена насамперед існуванням першого (передумова). Отже між цими договорами існує тісний правовий взаємозв'язок, при цьому припинення основного договору, як наслідок припиняє існування його забезпечення у якості самостійного елементу, таким чином завжди існує прив'язка договору забезпечення до основного договору. Також з цього можна зробити висновок, що зв'язок цих двох договорів носить зворотній характер, що саме надає змогу розглядати зобов'язання як зі сторони основного договору, в якому воно чітко прописано та деталізовано так і зі сторони договору забезпечення, в якому воно також містить своє змістовне відображення проте в обумовленому сторонами обсязі з відповідним посиланням на основний договір.

З одної сторони зважаючи на те, що договір поруки пов'язаний саме з існуванням кредитного договору, а зі змісту вимоги вбачається кредитний договір № 002-194/2007 від 26.12.2007 року, то можна міркувати в ракурсі наявність однієї обставини виключає можливість застосування іншої, тобто якщо кредитний договір № 002-194/2007 від 26.12.2007 року, який не пов'язаний жодним чином з договором поруки № 54-2010 від 11.01.2010, то в даному випадку, за логікою Київського апеляційного господарського суду висловленій в постанові від 29.09.2014 р., зазначена в вимозі інформація про кредитний договір № 002-194/2007 від 26.12.2007 року виключає можливість розгляду даної вимоги у якості вимоги про виконання зобов'язання за договором кредиту № 002-130/2006 від 18.09.2006.

Проте з іншої сторони у тексті вимоги міститься також інформація про договір поруки 54-2010 від 11.01.2010, який взагалі не пов'язаний з кредитним договором зазначеним в цій вимозі, а отже дану вимогу можна сприймати двояко.

Слід зазначити що за своїм змістом даний текст вимоги містить певні протиріччя, оскільки спочатку мова йдеться про один договір з певними зобов'язаннями, а потім з'являється зовсім інша інформація про інше зобов'язання, до того ж якимось чином зв'язати ці два різні моменти неможливо з огляду на їх різну природу виникнення.

Таким чином колегія суддів вважає, що текст вимоги можна розбити на декілька не пов'язаних з собою складових, зобов'язання за договорами зазначеними у тексті вимоги можна відокремити на самостійні елементи для подальшого правового аналізу.

З урахуванням зворотного зв'язку між основним договором та договором забезпечення основного зобов'язанням, текст вимоги від 11.06.2013 слід розглядати саме як сукупну вимогу за усіма переліченими в ній договорами, що у свою чергу і спостерігається у преамбулі тексту вимоги, а також на що і було акцентовано увагу у постанові Вищого господарського суду України від 24.12.2014 р.

За ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Умова п.3.2 договору поруки про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до умов кредитного договору, з урахуванням внесених до нього змін, сторони погодили повне погашення кредиту в строк до 11.12.2012.

Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, банк звернувся до суду із позовом до поручителя 17.06.2013.

Разом з тим, 11.06.2013 кредитор направив на адресу поручителя вимогу про повне погашення суми заборгованості за кредитним договором, як солідарному боржнику, що свідчить про неприпинення поруки згідно ст. 559 ЦК України.

Отже, з огляду на те, що в матеріалах справи наявні докази невиконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, виконання яких, в свою чергу, забезпечене Договором поруки, уточнені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача, як поручителя по зобов'язанням боржника, на користь позивача заборгованості по поверненню кредиту за Кредитним договором в розмірі 1318 155,90 доларів США та 13140 265,28 грн. підлягають задоволенню.

Також у позовній заяві позивач зазначає про те, що у третьої особи крім заборгованості по поверненню кредитних коштів також існує заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 483 071,84 доларів США та 5 162 740,65 грн.

Позивачем були надані виписки по особовому рахунку позичальника, якими підтверджується заборгованість третьої особи перед позивачем по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у вищезазначеному розмірі.

Отже в даному випадку колегія суддів дійшла висновку про наявність усіх правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення третьою особою кредитних коштів, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", положеннями якого встановлено, що за прострочення платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Розмір пені, передбачений статтею 1 Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням, розрахунку пені від заявленої позивачем суми заборгованості, встановивши відповідність фактичної суми заборгованості заявленій позивачем у позовних вимогах, колегія суддів здійснивши власний арифметичний розрахунок, дійшла висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 518 553,40 грн.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Господарського суду м. Києва від 09.04.2015р. у справі № 910/11586/13 скасуванню.

У зв'язку з задоволенням апеляційної скарги позивача, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «НЕОС БАНК» задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 09.04.2015р. у справі №910/11586/13 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поверхность-Супутникові Комунікації" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 34, ) на користь Публічного акціонерного товариства "НЕОС БАНК" 01021, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, 45; ) заборгованість по поверненню кредиту в розмірі 1 801 227, 74 дол. США (один мільйон вісімсот одна тисяча двісті двадцять сім долларів США 74 центи) та 13 140 265,28 грн. (тринадцять мільйонів сто сорок тисяч двісті шістдесят п'ять грн. 28 коп.), заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 483 071, 84 дол. США (чотириста вісімдесят три тисячі сімдесят один доллар США 84 центи) та 5 162 740, 65 грн. (п'ять мільйонів сто шістдесят дві тисячі сімсот сорок грн. 65 коп.).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поверхность-Супутникові Комунікації" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 34, ) на користь Публічного акціонерного товариства "НЕОС БАНК" (01021, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, 45; ) судовий збір у розмірі 68 820,00 грн. (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять гривень 00 коп.) за розгляд позовної заяви.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поверхность-Супутникові Комунікації" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 34, ) на користь Публічного акціонерного товариства "НЕОС БАНК" (01021, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, 45; ) судовий збір у розмірі 36 540,00 грн. (тридцять шість тисячь п'ятсот сорок гривень 00 коп.) за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 910/11586/13 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова