Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" червня 2015 р. Справа № 906/718/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Терехов О.Л. - довіреність №2565-О від 16.08.2013,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Дніпропетровськ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (с.Андрушки, Попільнянський район, Житомирська область)

про стягнення 343625,30 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 343625,30грн., з яких 200000,00грн. заборгованості за кредитом, 106540,17грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 37085,13грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 312939,21грн., з яких 200000,00грн. заборгованості за кредитом, 106540,17грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 6399,04грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд приймає до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, як таку що подана у відповідності до приписів ст. 22 ГПК України. Спір вирішується з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Також суд враховує приписи п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.11р. №18, згідно яких, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Відповідно до абз.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 № 18, зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог.

Відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив.

29.05.2015 до суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме ухвали господарського суду Житомирської області про порушення провадження у справі від 20.05.2015, яка направлялась відповідачу за адресою, вказаній у позовній заяві: АДРЕСА_1 (а.с. 53).

Копія ухвали господарського суду Житомирської області від 02.06.2015 станом на час судового засідання до суду не повернулась, поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції відповідачу до суду також не надійшло.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки вся поштова кореспонденція надсилалася відповідачу за його юридичною адресою, суд вважає, що останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

За вказаного, враховуючи наявні у справі документи, суд вважає, що відсутність представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, згідно ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, 20.08.2013 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 приєднався до "Умов та Правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http:www.privatbank.ua, шляхом реєстрації заяви через систему інтернет-клієнт-банкінг, які разом складають Договір банківського обслуговування №б/н від 20.08.2013 (далі Договір), та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору (а.с. 31).

Порядок надання кредиту за послугою "гарантований платіж" регламентовано розділом 3.1.1., 3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови (а.с. 32-36)).

Відповідно до умов договору, 20.08.2013 відповідачу було відкрито в ПАТ КБ "Приватбанк" поточний рахунок НОМЕР_2.

В позовній заяві, позивач посилається на п. 3.1.1.73 Умов, згідно банк надає послугу гарантованих платежів для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і банком (далі - послуга). Послуга надається у вигляді виконання банком заявок на договірне списання коштів (далі - "гарантований платіж" або "заявка"), згідно якої клієнт - платник доручає банку зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається банком як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами.

Відповідно до п. 3.1.1.74. Умов, у разі необхідності отримання отримувачем послуги, платник за допомогою системи дистанційного обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24" (далі - "Приват24") подає в банк заявку на договірне списання коштів за встановленою формою, обов'язковими реквізитами якої є: номер і дата заявки (присвоюються автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей про господарському договорі, на виконання оплати по якому подається заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта / кредитних / змішано) необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу. Створені в Приват24 заявки в обов'язковому порядку підписуються ключами електронних підписів посадових осіб клієнтів-платників.

Після отримання ПАТ КБ "Приватбанк" на підставі п. 3.1.1.75 Умов за допомогою системи дистанційного обслуговування Заявки, банк розглядає її на предмет надання або відмови в наданні Послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або недостатньої інформації по кредитоспроможності платника.

Відповідач направив позивачу в системі інтернет-клієнт-банк Приват24 заявки №212 від 20.08.2013 та №296 від 04.02.2014 (а.с. 41) на гарантований платіж, в яких останній просив надати йому можливість в користуванні послугою щодо обслуговування свого поточного рахунку НОМЕР_2 кредитних коштів.

Позивач надав відповідачу послугу по його заявках на суми:

- 100,00грн. (дата зарахування коштів отримувачу 27.08.2013);

- 200000,00грн. (дата зарахування коштів отримувачу 10.02.2014) (а.с. 42).

Однак відповідач, в порушення вищевказаних умов Договору, зобов'язання належним чином не виконав.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору та заяви про зменшення позовних вимог, станом на 03.02.2015, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, у тому числі 25.05.2015, 29.05.2015 та 02.06.2015, заборгованість відповідача за кредитом складає 200000,00грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 106540,17грн., за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором нараховано 6399,04грн. пені, всього 312939,21грн. (а.с. 62-69, 70-80).

Відповідач за підставами пред'явлення та предметом позов не оспорив, відзиву на позовну заяву не надав.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частина 2 зазначеної статті встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору кредиту.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2. ст.639 ЦК України).

Отже, кредитний договір між сторонами складається із заяви від 20.08.2013, поданої через систему інтернет-клієнт-банкінг та Умов і Правил надання банківських послуг (у тому числі Правил обслуговування за Розрахунковими картками), Тарифів банку, які оприлюднені через офіційний сайт банку. При цьому, зазначений договір підписаний обома сторонами в установленому законом порядку, не оспорювався та не визнаний недійсним.

Так, відповідно до п.3.2.2.1. "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови), банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені, в заявці на договірне списання коштів (надали - гарантованій платіж або заявка), в обмін на зобов'язання клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим Договором строки.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

Так, ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З наявної в матеріалах справи заявки №296 від 04.02.2014 (а.с. 41, зворотній бік) та повідомлення банку (а.с. 42, зворотній бік) вбачається, що банком надано клієнту грошові кошти в розмірі 200000,00грн. в рамках послуги "гарантійний платіж", які станом на момент звернення позивача з позовом до суду не сплачені відповідачем.

Згідно п. 3.2.2.2. Умов клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень)* від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014. Клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. .... У разі не погашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Прострочена заборгованість на рахунку відповідача з'явилася 13.03.2014, коли відповідач не здійснив внесення чергового платежу на рахунок погашення заборгованості, тобто порушив умови договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Згідно п. 3.2.2.7.2. Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбачених цими Умовами, банк, на свій розсуд, має право: змінити умови цього Договору - зажадати від Клієнта дострокове повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим Договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому, відповідно до ст. 212, 611, 651 ЦКУ за зобов'язаннями, строки виконання яких настали, строки вважаються настали, у зазначену в повідомленні дату. У цю дату Клієнт зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за цим Договором.

Згідно матеріалів справи, позивачем 28.01.2015 було направлено на адресу відповідача претензію від 17.01.2015 №30820ZRXKS0B4 з вимогою погашення заборгованості за договором банківського обслуговування (а.с. 49-51), яка була залишена останнім без відповіді та задоволення.

З наявних в матеріалах справи документів, а саме виписок з банківського рахунку (а.с. 62-69, 70-80), вбачається, що відповідач свої зобов'язання за договором банківського обслуговування від 20.08.2013 перед ПАТ КБ "Приватбанк" в повному обсязі не виконав, внаслідок чого станом на 03.02.2015, згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача по простроченому кредиту складає 200000,00грн. та 106540,17грн. - по процентам за користування кредитом і на час розгляду справи не змінилася.

У відповідності до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до 3.2.2.10.1. Умов у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1 -3.2.2.9.3 цього Договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2 цього Договору, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4-3.2.2.9.6 цього Договору, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права, передбаченого п. 3.2.2.2 цього Договору, клієнт сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в заявці, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Згідно п. 3.2.2.10.4. Умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього Договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

Строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим Договором встановлюються сторонами тривалістю 15 років (п. 3.2.2.10.7. Умов).

Як вбачається з банківської виписки (а.с. 80, зворотній бік), сплачені відповідачем грошові кошти в сумі 30686,09грн. (25.05.2015 - 271,49грн., 29.05.2015 - 30000,00грн., 02.06.2015 - 414,60грн.) зараховані банком в рахунок погашення пені, що відповідає приписам ст. 534 ЦК України.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені станом на 03.12.2014 (а.с. 66-69), з урахуванням визначених п.3.2.2.10.1 Умов порядку та строків її нарахування, суд дійшов висновку про правомірність нарахування пені в сумі 6399,04грн. (37085,13грн.-30686,09грн.) за визначений позивачем період.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування обґрунтованості позовних вимог суду не надав. При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 312939,21грн., із яких 200000,00грн. заборгованості за кредитом, 106540,17грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 6399,04грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

При цьому суд враховує, що згідно абз.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 № 18, зменшення розміру позовних вимог згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" є підставою для повернення відповідної суми судового збору. Якщо ж таке зменшення пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині з урахуванням припису частини другої статті 49 ГПК може бути покладений на відповідача.

З огляду на зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з проведеними відповідачем частковими оплатами після порушення провадження у справі, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1)

на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, Жовтневий р-н., вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ід. код 14360570):

- 200000,00грн. заборгованості за кредитом,

- 106540,17грн. заборгованості по процентам за користування кредитом,

- 6399,04грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

- 6872,51 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.06.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - позивачу (видати згідно заяви)

3 - відповідачу (рек. з пов.)