ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.06.15р. Справа № 904/3608/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "УКРКРАНЕНЕРГО", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в розмірі 166 069 грн. 01 коп.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: Нугаєва Є.В., дов. від 26.01.2015 року б/н

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з Відповідача заборгованості в розмірі 105781,00 грн. основного боргу, 21351,23 грн. пені, 37676,90 грн. інфляційних втрат, 1259,88 грн. три відсотки річних. Заявлені позовні вимоги, мотивовані порушенням з боку Відповідача господарського зобов'язання встановленого умовами договору № 878 від 26.08.2014 року.

Відповідач явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, у відзиві на позов просить суд припинити провадження у справі з підстав передбачених п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України, посилається на те, що п. 6.2. Договору № 878 від 26.08.2014 року сторони передбачили, що у випадку, якщо спори та розбіжності, які виникли в зв'язку виконанням даного Договору або стосовно його укладення, зміни, порушення умов, недійсності, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх розгляд здійснюється в Постійно діючому регіональному третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" у відповідності до регламенту зазначеного суду.

В судовому засіданні 09.06.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.08.2014 року між Позивачем (Виконавцем) та Позивачем (Замовником) укладено Договір № 878 (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання по розробці робочої документації: Технічне переоснащення крана мостового електричного грейферного Q 20 т інв № 44011533 РОФ-1 ПАТ "ІнГЗК".

За виконану технічну документацію, замовник зобов'язався перерахувати Виконавцю 140 000,00 грн. (п. 2.1. Договору).

Відповідно до умов п. 2.4. договору, оплата замовником вартості виконаних Виконавцем робіт, здійснюється поетапно шляхом перерахування грошових коштів на р/р Виконавця протягом 60-ти календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт на підставі рахунку.

Згідно підписаного сторонами календарного плану робіт (Додаток № 2 до Договору), розробка технічної документації розподілена на три етапи:

- етап 1, збір вихідних даних та розробка "Технічного завдання на проектування крана" - вартість 24282,00 грн.;

- етап 2, Технічне переоснащення крана в частині металоконструкції крана - вартість 48491,96 грн.;

- етап 3, Технічне переоснащення крана в частині електрообладнання крана. Експертний висновок органів Держгірпромнагляду - вартість 67226,04 грн.

На виконання умов договору, Позивач виконав усі три етапи з розробки робочої документації на загальну суму 140 000,00 грн., які прийняті Відповідачем без зауважень, що підтверджується доданими у справу актами здачі-приймання робіт № 878-1 від 14.10.2014, № 878-2 від 11.11.2014, № 878-3 від 19.11.2014 року (а.с. 34-36).

Відповідач свої зобов'язання щодо виконаних Позивачем робіт виконав частково, сплативши на користь останнього вартість першого етапу робіт (акт № 878-1) в розмірі 24282,00 грн., та частини другого етапу робіт (акт № 878-2) в розмірі 10 000,00 грн.

Решта вартості виконаних робіт в розмірі 105 718,00 грн. 2-10000=105718) залишилася Відповідачем не сплаченою.

На час розгляду справи доказів повної оплати Відповідачем вартості робіт суду не надано.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов'язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов'язання.

Пунктом 4.6. Договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцю пеню від неоплаченої в строк суми за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно умов зазначеного пункту договору, Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 21351,23 грн. за період прострочення по акту № 878/2 з 11.01.2015 по 05.06.2015 та по акту № 878-3 з 19.01.2015 по 05.06.2015.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивач вимагає стягнення суми боргу з врахуванням трьох процентів річних - 1259,88 грн. за період з 11.01.2015 по 05.06.2015 та 37676,90 грн. інфляційних втрат за аналогічний період.

Таким чином, обґрунтованими є вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі 166006,01 грн., в тому числі 105718,00 грн. основного боргу, 21351,23 грн. пені, 1259,88 грн. три проценти річних, 37676,90 грн. інфляційних втрат.

Решта позовних вимог, зокрема, в частині стягнення суми 63 грн. 00 коп. основного боргу, заявлені Позивачем безпідставно, та підлягають відхиленню.

Суд відхиляє доводи Відповідача, стосовно того, що даний спір повинен вирішуватись у Постійно діючому Регіональному суді при Асоціації "Регіональна правова група", виходячи з наступного.

Звернення до третейського суду, є одним із способів захисту прав суб'єктів цивільних та господарських правовідносин (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24.02.2004 № 3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди").

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України "Про третейські суди", є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п'ятою статті 55 Конституції України.

Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (ст. 125 Конституції України). Отже, з аналізу положень Закону України "Про третейські суди" випливає, що третейські суди є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Згідно з частиною 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Таким чином, у сторін існує виключно правова можливість, а не обов'язок на звернення до третейського суду. Для такого звернення, необхідна наявність волі обох сторін (тобто наявність угоди про передачу даного (саме цього) спору на розгляд третейського суду. Лише за наявність волі обох сторін про розгляд спору третейським судом, оформленої відповідним зверненням до суду, господарський суд зобов'язаний припинити провадження у справі. Проте, таке клопотання заявив лише відповідач. За відсутності волі на звернення до третейського суду у позивача чинне законодавство України не позбавляє його права на вирішення спору господарським судом. Згідно ст. 1 ГПК України юридичним та фізичним особам гарантовано право на звернення до господарського суду, згідно із встановленою підвідомчістю справ.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

З урахуванням наведеного, за наявності спірних правовідносин, суд не вправі відмовити особі в розгляді позовної заяви, якщо з матеріалів справи вбачається, що даний спір підвідомчий господарському суду.

Судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, згідно зі ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 549, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50064, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул.. Рудна, 47, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "Укркраненерго" (61051, м. Харків, вул.. Клочковська. Буд. 276, ) 105718,00 грн. основного боргу, 21351,23 грн. пені, 1259,88 грн. три проценти річних, 37676,90 грн. інфляційних втрат, 3320,12 грн. витрат по сплаті судового збору, видати наказ.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.06.2015

Суддя О.В. Ліпинський