РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015Справа №910/7220/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Піраміда»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит»

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Ларіна А.В. (за довіреністю від 24.04.2015 р.);

Скирда В.В. (директор);

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 25 травня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

24 березня 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Піраміда» (позивач) надійшла позовна заява № 59/01 від 19.03.2015 р. До Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» (відповідач) про стягнення 410 000,00 грн. заборгованості по вкладу, 7 281,77 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 15 452,05 грн. пені, 16 430,00 грн. інфляційних втрат, 772,60 грн. 3% річних, 1 073,00 грн. пені на не перераховані або несвоєчасно перераховані проценти на суми депозитів, 1 052,79 грн. інфляційні втрати від не перерахування або несвоєчасного перерахування процентів, які нараховані на суми депозитів у межах додаткових угод.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань з повернення банківського вкладу за Договором банківського вкладу «Класичний» № 93 від 22.05.2013р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/7220/15-г. Розгляд справи призначено на 27.04.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 р. Розгляд справи відкладено на 25.05.2015р.

08.05.2015 року через канцелярію до суду надійшла заява № 84/01 від 06.05.2015 року позивача про збільшення розміру позовних вимог, у якій останній просить стягнути з відповідача 500 000,00 грн. заборгованості по вкладу, 9 427,02 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 19 890,41 грн. пені, 26 150,00 грн. Інфляційних втрат, 994,52 грн. 3% річних, 1 073,00 грн. пені на не перераховані або несвоєчасно перераховані проценти на суми депозитів, 1 052,79 грн. інфляційні втрати від не перерахування або несвоєчасного перерахування процентів, які нараховані на суми депозитів у межах додаткових угод.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, збільшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду господарським судом справи по суті - змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

У пункті 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що статтею 22 ГПК України, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правила вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України та зазначені в цій постанові.

Таким чином, «збільшуючи» позовні вимоги у заяві № 84/01 від 06.05.2015р., позивач фактично заявив додаткові вимоги, які не заявлялися раніше.

Отже, ця заява позивача не є збільшенням позовних вимог, а по суті є поданням іншого (ще одного) позову, що є недопустимим у розумінні статті 22 ГПК України, тому суд не приймає до розгляду вищевказану заяву. Разом із цим позивач не позбавлений права звернутися із таким окремим позовом до суду.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою «Піраміда» (надалі - Клієнт) (разом - сторони) було укладено договір банківського вкладу «Класичний» № 93 (далі - Договір, копія договору в справі), відповідно до п. 1.1. Клієнт надає Банку суму грошових коштів (вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує Клієнту таку суму та проценти, нарахованої на неї.

Позивач стверджує, що відповідач допустив невиконання зобов'язання з повернення 410 000,00 грн. Банківського вкладу, в зв'язку з чим просить суд стягнути з останнього крім суми вказаного вкладу також 7 281,77 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 15 452,05 грн. пені, 16 430,00 грн. інфляційних втрат, 772,60 грн. 3% річних, 1 073,00 грн. пені на не перераховані або несвоєчасно перераховані проценти на суми депозитів, 1 052,79 грн. Інфляційні втрати від не перерахування або несвоєчасного перерахування процентів, які нараховані на суми депозитів у межах додаткових угод.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної процесу виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як встановлено судом, 22.05.2013р. між сторонами було укладено договір банківського вкладу «Класичний» № 93, відповідно до п. 1.1. Клієнт надає Банку суму грошових коштів (вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує Клієнту таку суму та проценти, нарахованої на неї.

Відповідно до п. 1.2. Договору вклад складається з вкладних траншів, що розміщені Клієнтом згідно з умовами Договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана Клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених Договором та додатками, укладеними в рамках Договору і які є його невід'ємною частиною.

В п. 1.4. Договору зазначено, що Договір діє до 22.05.2015р. Внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії Договору.

Пунктом 1.5. Договору передбачено, що в Додатках, які укладаються сторонами на підставі Договору, визначаються наступні умови: номер транзитного рахунку, який відкривається Клієнту для розміщення вкладного траншу (пп. 1.5.1.); сума коштів, які перераховуються на вкладний рахунок (сума вкладного траншу) (пп. 1.5.2.); строк, на який розміщується вкладний транш (пп. 1.5.3.); процентна ставка, яка нараховується на вкладний транш, розмір ставки у разі дострокового витребування вкладного траншу за ініціативою Клієнта та при наявності згоди Банку (пп. 1.5.4.); термін виплати процентів (пп. 1.5.5.); інші умови (пп. 1.5.6.).

Згідно з п. 2.1. Договору, на суму вкладу в розрізі вкладних траншів Банк нараховує проценти, розмір яких обумовлюється сторонами в Додатках, що є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що порядок виплати процентів обумовлюється сторонами в Додатку, який є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору, при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється Банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Клієнта, що вказаний в розділі 7 Договору. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок Клієнта, що вказаний в листі Клієнта про повернення коштів.

Відповідно до п. 4.1. Договору, Банк зобов'язується нараховувати на вклад проценти відповідно до ставки, яка обумовлюється сторонами в Додатках, які є невід'ємною частиною Договору.

22.04.2014р. сторонами було укладено Додаток № 93-7 до Договору банківського вкладу «Класичний» № 93 від 22.04.2014 р. (надалі - Додаток № 93-7), відповідно до п.п. 1, 2 якого, для розміщення вкладного траншу у Банку, Клієнт не пізніше 22.04.2014р. здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок в філії «Дніпропетровське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на вкладний рахунок у Банку у розмірі 100 000,00 грн. на строк до 22.05.2014р.

Відповідно до п.п. 3, 4 Додатку № 93-7 на суму грошових коштів, вказаних в п. 1 Додатку, Банком нараховуються проценти виходячи із процентної ставки у розмірі 23,50% річних.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами неодноразово вносились зміни до Додатку № 93-7 від 22.04.2014р. в частині строку розміщення вкладу та розміру процентів, зокрема відповідно до Додатку № 93-7/6 від 08.12.2014р., сторони дійшли згоди щодо внесення змін до Додатку № 93-7 від 22.04.2014р. та встановили, що сума грошових коштів, вказана в п. 1 Додатку, надана Клієнтом Банку на строк до 04.02.2015р., а розмір процентів становить 27,00% річних.

19.06.2014р. позивачем та відповідачем було укладено Додаток № 93-11 до Договору банківського вкладу «Класичний» № 93 від 22.05.2013р. (надалі - Додаток № 93-11), відповідно до п.п. 1, 2 якого для розміщення вкладного траншу у Банку, Клієнт не пізніше 19.06.2014р. здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок в філії «Дніпропетровське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на вкладний рахунок у Банку у розмірі 300 000,00 грн. на строк до 19.09.2014 р.

Відповідно до п.п. 3, 4 Додатку № 93-11, на суму грошових коштів, вказаних в п. 1 Додатку, Банком нараховуються проценти виходячи із процентної ставки у розмірі 22,00% річних.

Сторонами неодноразово вносились зміни до Додатку № 93-11 від 22.04.2014р. в частині строку розміщення вкладу та розміру процентів, зокрема відповідно до Додатку № 93-11/2 від 20.10.2014р. сторони змінили в п. 1 Додатку № 93-11 від 19.06.2014р. слова та цифри «у розмірі 300 000,00 грн.» на слова та цифри «у розмірі 150 000,00 грн.», а Додатком № 93-11/3 від 20.11.2014р. встановили, що сума грошових коштів, вказаних в п. 1 Додатку, надана Клієнтом Банку на строк до 19.02.2015 р., а розмір процентів становить 27,50% річних.

18.12.2014р. сторонами було укладено Додаток № 93-14 до Договору банківського вкладу «Класичний» № 93 від 22.05.2013р. (надалі - Додаток № 93-14), відповідно до п.п. 1, 2 якого для розміщення вкладного траншу у Банку, Клієнт не пізніше 18.12.2014р. здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок в філії «Дніпропетровське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на вкладний рахунок у Банку у розмірі 100 000,00 грн. на строк до 18.03.2015 р.

Відповідно до п.п. 3, 4 Додатку № 93-14 на суму грошових коштів, вказаних в п. 1 Додатку, Банком нараховуються проценти виходячи із процентної ставки у розмірі 29,00% річних.

18.12.2014р. позивачем та відповідачем було підписано Додаток № 93-16 до Договору банківського вкладу «Класичний» № 93 від 22.05.2013р. (надалі - Додаток № 93-16), відповідно до п.п. 1, 2 якого для розміщення вкладного траншу у Банку, Клієнт не пізніше 18.12.2014р. здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок в філії «Дніпропетровське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на вкладний рахунок у Банку у розмірі 60 000,00 грн. на строк до 04.03.2015р.

Відповідно до п.п. 3, 4 Додатку № 93-16 на суму грошових коштів, вказаних в п. 1 Додатку, Банком нараховуються проценти виходячи із процентної ставки у розмірі 28,50% річних.

Згідно з виписками по особовим рахункам позивача, останній має залишок в розмірі 410 000,00 грн. (копії документів в справі).

В пункті 4.2. Договору сторони погодили, що після закінчення строків надання вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в Додатках та є невід'ємною частиною Договору, Банк зобов'язаний повернути суму вкладних траншів на умовах, зазначених у Договорі та у Додатках до Договору.

Згідно з п. 5.4. Договору, Клієнт зобов'язаний надати Банку письмову вимогу щодо повернення вкладу не пізніше, ніж за 1 банківський день до дати закінчення строку повернення вкладу.

Як вбачається з матеріалів справи, перед закінченням передбачених пунктами 2 Додатків до Договору термінів повернення вкладів, позивач звертався до відповідача з письмовими вимогами № 27 від 11.02.2015р., № 19/01 від 03.02.2015р., № 35/01 від 18.02.2015р., № 42/01 від 03.03.2015р., № 45/01 від 10.03.2015р. та № 56/01 від 17.03.2015р. про повернення грошових коштів згідно з Договором банківського вкладу № 93 від 22.05.2013р.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, відповідач у передбачені п. 2 Додатками до Договору строки, банківські вклади позивачу не повернув, що свідчить про неналежне виконання ним умов Договору банківського вкладу № 93 від 22.05.2013р. у загальній сумі 410 000,00 грн.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарськогопроцесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, зважаючи на те, що доказів повернення вкладів за Договором банківського вкладу № 93 від 22.05.2013р. та Додатками до нього у загальній сумі 410 000,00 грн. Станом на день прийняття рішення у даній справі до суду відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором банківського вкладу № 93 від 22.05.2013р. в розмірі 410 000,00 грн.

Згідно з п. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до пунктів 5, 6 статті 1061 Цивільного кодексу України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Проценти за коштами Клієнта в національній валюті України нараховуються за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці і році). Проценти за Договором нараховуються лише на залишок грошових коштів на вкладному рахунку. Нараховані проценти не збільшують розмір вкладу (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 2.3. Договору, нарахування процентів за Вкладом проводяться від дня, наступного за днем надходження вкладного траншу у Банку, до дня, який передує його поверненню Клієнту або списанню з рахунка Клієнта, відповідно до строку вкладного траншу, що вказаний у відповідному Додатку.

Згідно з п. 4 Додатків до Договору виплата Клієнту нарахованих процентів здійснюється Банком щомісячно в останній робочий день кожного місяця.

Як вже зазначалось, позивач просить суд стягнути з відповідача 7 281,77 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, з яких 3 254,79 грн. процентів на суму вкладу за Додатком № 93-7 за період з 04.02.2015р. по 19.03.2015р., 3 277,49 грн. процентів на суму вкладу за Додатком № 93-11 за період з 19.02.2015р. по 19.03.2015 р. Та 749,59 грн. процентів на суму вкладу за Додатком № 93-16 за період з 04.03.2015р. по 19.03.2015р.

Вказані проценти нараховані позивачем на суму неповернутих вкладів за періоди користування вкладами після закінчення передбачених Додатками до Договору строків їх повернення, що не передбачено умовами Договору.

При цьому, частиною 3 статті 1058 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до статті 1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно з ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до пп. 6.2. п. 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статті 1048, 1054, 1061 ЦК України).

З огляду на викладене, враховуючи те, що судом встановлено факт користування відповідачем грошовими коштами позивача, перерахованими останнім відповідно до умов Договору банківського вкладу № 93 від 22.05.2013р. та Додатків до нього, при цьому Додатками до Договору сторонами встановлено розмір процентів, що підлягають сплаті за користування вказаними грошовими коштами, обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, однак, суд здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню в частині 7 047,94 грн.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, оскільки умовами Договору та Додатками до нього не передбачено застосування пені за порушення строків повернення вкладу, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 15 452,05 грн. пені за прострочення термінів повернення вкладу та 1 073,00 грн. пені за прострочення термінів сплати процентів за користування вкладом є необґрунтованими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, нарахованих на суму вкладів та суму несплачених процентів за вкладом, інфляційних втрат від не перерахування або несвоєчасного перерахування процентів, які нараховані на суми депозитів у межах додаткових угод, а також 3% річних, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та арифметичну правильність, у зв'язку з чим, з відповідача підлягає стягненню 17 482,79 грн. інфляційних втрат та 772,60 грн. 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення з відповідача на користь позивача 410 000,00 грн. (чотириста десять тисяч гривень) заборгованості по вкладу, 7 047,94 грн. (сім тисяч сорок сім гривень 94 копійки) процентів за користування чужими грошовими коштами, 16 430,00 грн. (шістнадцять тисяч чотириста тридцять гривень) інфляційних втрат, 1 052,79 грн. (одна тисяча п'ятдесят дві гривні 79 копійки) інфляційних втрат від не перерахування або несвоєчасного перерахування процентів, які нараховані на суми депозитів у межах додаткових угод, 772,60 грн. (сімсот сімдесят дві гривень 60 копійок) 3% річних.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського роцесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» (ідентифікаційний код 09807856, адреса: 04054, м. Київ, вул. Артема, будинок 60), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Піраміда» (ідентифікаційний код 19092453, адреса: 51905, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вулиця Дорожна, будинок 64, р/р 9687 в ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, код ЗКПО 19092453), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду грошові кошти: 410 000,00 грн. (чотириста десять тисяч гривень) заборгованості по вкладу, 7 047,94 грн. (сім тисяч сорок сім гривень 94 копійки) процентів за користування чужими грошовими коштами, 16 430,00 грн. (шістнадцять тисяч чотириста тридцять гривень) інфляційних втрат, 1 052,79 грн. (одна тисяча п'ятдесят дві гривні 79 копійок) інфляційних втрат від не перерахування або несвоєчасного перерахування процентів, які нараховані на суми депозитів у межах додаткових угод, 772,60 грн. (сімсот сімдесят дві гривень 60 копійок) 3% річних та 8 706,06 грн. (вісім тисяч сімсот шість гривень 06 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію даного рішення направити відповідачу по справі № 910/7220/15-г.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення 02.06.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало