ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р.Справа № 922/2919/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", м. Львів
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Лебедівка
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Кредобанк", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 неповернуту суму кредиту в розмірі 9959,30 грн., відсотки в сумі 0,66 грн., комісію за адміністрування кредиту в сумі 1877,92 грн., 1229,15 грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 0,07 грн. пені по прострочених відсотках, 231,77 грн. пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту в порядку регресу 4115,54 грн. та судовий збір в сумі 1827,00 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за додатковим договором № 1 про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку від 08.07.13 р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи наявність в матеріалах справи всіх необхідних документів для прийняття об'єктивного та законного рішення, беручи до уваги диспозитивність права сторони на участь у судовому засіданні, суд вважає за можливе, задовольнити клопотання позивача про проведення судового засідання без участі його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 47).

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

08 липня 2013 р. між ПАТ "Кредобанк" (позивач, банк), та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, клієнт) був укладений договір банківського рахунку (картковий рахунок)(юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) № НОМЕР_2 (далі - договір)(а.с. 17-20), згідно умов якого, позивач надав відповідачу послуги, які пов'язані із відкриттям та веденням карткового рахунку, виготовлення банківської платіжної картки (БПК), здійсненням операцій з її застосування.

Строк дії договору - з дня його підписання і до 08.07.2014 р. (п. 9.1 договору).

08 липня 2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір № 1 (далі - "додатковий договір")(а.с. 10-16) про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) № НОМЕР_2 від 08.07.2013 р.

Згідно з умовами вказаного додаткового договору, позивач зобов'язався в разі перевищення суми видаткових операцій відповідача за банківською платіжною карткою (БПК) над залишком коштів по картковому рахунку (картрахунок), надати відповідачу короткостроковий кредит (овердрафт) в межах встановленого цим договором ліміту кредитування, тобто, надати у його власність грошові кошти у національній валюті для здійснення операцій, визначених договором банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців), а відповідач зобов'язався повернути його і сплатити проценти та комісії за користуванням ним (п. 1 додаткового договору).

Ліміт кредитування - 10000,00 грн. під процентну ставку 0,01 % та 2,5% комісії від дебетового обороту кредитних ресурсів по картрахунку (п. 2.1.1, 2.1.2 та 2.1.3 додаткового договору).

Відповідно до п. 2.2 додаткового договору, дата останнього повернення овердрафту - 08 липня 2014 р.

Згідно із п. 3.2 додаткового договору, проценти за користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом факт/360 (фактична кількість днів у місяці, але умовно, 360 днів у році), за ставкою, вказаною у п.2.1.2 додаткового договору, з урахуванням строку користування овердрафтом, з моменту надання овердрафту: до терміну, вказаного у п. 2.2 цього договору; до дати звернення позивача із заявою до суду із вимогою про дострокове повернення овердрафту та сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів.

Відповідно до п. 3.3 додаткового договору, відповідач сплачує проценти/комісії при поступленні коштів на його поточний рахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані ці проценти/комісії.

Згідно з п. 3.6 додаткового договору, у випадку неповернення відповідачем овердрафту в термін, визначений у п. 2.4 додаткового договору, позивач має право застосувати до відповідача санкції, передбачені п.п. 6.1, 6.2, 6.4 додаткового договору.

В п. 6.1 додаткового договору зазначено, що за несплату кредитної заборгованості, згідно вимог п.п. 2.2 та 4.1 цього договору відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 3% від суми непогашеної кредитної заборгованості, станом на останній робочий день кожного звітного місяця, в якому було виявлено непогашення кредитних коштів в перший робочий день місяця, наступного за звітним.

При неповерненні або несвоєчасному поверненні суми овердрафту (його частини) відповідач, на вимогу повертає цю суму, отриманого овердрафту збільшену на розмір індексу інфляції за весь час прострочення (п. 6.2 додаткового договору).

Позивачем взяті на себе зобов'язання були виконанні у повному обсязі та належним чином, що підтверджується копіями відповідних виписок по особовому рахунку відповідача (а.с. 25-36).

У свою чергу, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, овердрафт в порядку і в терміни, передбачені додатковим договором, не сплачував, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість, що станом на 30.12.2014 р. становить 13298,87 грн., з яких: 9959,30 грн. неповернутої суми кредиту; 0,66 грн. прострочених відсотків; 1877,92 грн. простроченої суми за адміністрування кредиту; 1229,15 грн. пені по простроченій основній сумі кредиту; 0,07 грн. пені по прострочених відсотках та 231,77 грн. пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту.

В п. 4.7 додаткового договору передбачено, що позивач, у випадках, передбачених п. 2.5 цього договору (зокрема у разі неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань), вправі вимагати дострокового повернення овердрафту, процентів, комісій та інших, належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє відповідача.

Відповідно до п. 4.8 додаткового договору, відповідач зобов'язаний протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмовий вимоги позивача (п. 4.7) достроково повернути овердрафт, проценти, комісії та інші, належні до сплати платежі за цим договором.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем його грошових зобовязань за кредитним договором позивач 18.12.14 р. направив на адресу відповідача вимогу вих.№ 2014/12/18-1 від 18.12.14 р. (а.с. 21) про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, яка була отримана відповідачем 23.12.14 р., що підтверджується довідкою з офіційного сайту Укрпошти (а.с. 24).

Проте, відповідач ніяким чином на вказану претензію не відреагував, заборгованість не сплатив.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до пункту 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та, згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та беручи до уваги те, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом надати суду документи, які б підтверджували сплату заборгованості по кредиту та по відсоткам за користування ним за спірним договором та не надав документів, що спростовували викладене у позові, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення неповернутої суми кредиту в розмірі 9959,30 грн., прострочення відсотків в сумі 0,66 грн. та 1877,92 грн. простроченої суми за адміністрування кредиту є правомірними та обґрунтованими, як такі, що не спростовані відповідачем та підтверджені належними доказами, тому підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені по простроченій основній сумі кредиту в сумі 1229,15 грн., пені по прострочених відсотках в сумі 0,07 грн. та пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту в сумі 231,77 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вже було зазначено, відповідно до п. 7.2 договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) № НОМЕР_2 від 08.07.2013 р., за несвоєчасну оплату послуг позивача відповідач, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен денб прострочення.

Частина 6 ст. 232 ГК України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Розрахунок пені перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору, вимогам чинного законодавства та відносинам, що фактично склались між сторонами.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобовязань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені по простроченій основній сумі кредиту в сумі 1229,15 грн., пені по прострочених відсотках в сумі 0,07 грн. та пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту в сумі 231,77 грн.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (64512, Харківська область, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) неповернуту суму кредиту в розмірі 19959,30 грн., відсотки в сумі 0,66 грн., комісію за адміністрування кредиту в сумі 1877,92 грн., 1229,15 грн. пені по простроченій основній сумі кредиту, 0,07 грн. пені по прострочених відсотках, 231,77 грн. пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту в порядку регресу 4115,54 грн. та судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.06.2015 р.

Суддя Т.В. Інте