ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р.Справа № 916/363/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Тащі Л.Ю., за довіреністю №28 від 17.12.2014р.

від відповідача: Лісецька Н.В., за довіреністю №373 від 20.04.2015р.

Шевченко Т.Ю., за довіреністю №375 від 20.04.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Облпаливо"

на рішення господарського суду Одеської області від 06.04.2015р.

по справі № 916/363/15-г

за позовом Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Облпаливо"

до Державного підприємства "Одеська залізниця"

про стягнення 256690,73 грн.

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ "ВО "Облпаливо" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Державного підприємства „Одеська залізниця" 256690,73 грн., з яких 232061,93 грн. збитків від втрати вантажу та 24628,80 грн. провізної плати.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06 квітня 2015 року у справі №916/363/15-г (суддя Петров В.С.) у задоволенні позову ПрАТ "ВО "Облпаливо" відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що як передбачено в п. 2.9 „Правил обчислення термінів доставки вантажів", у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується, зокрема на термін тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці. Так, з урахуванням того, що неприбуття спірного вантажу у визначені позивачем терміни обумовлено незалежними від відповідача обставинами та не свідчить про втрату цього вантажу з вини залізниці, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача відповідальності за втрату вантажу. Поряд з цим суд визнав безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача про стягнення провізної плати в розмірі 24628,80 грн. (з ПДВ) з огляду на невстановлення судом обставин втрати залізницею спірного вантажу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач (ПрАТ "ВО "Облпаливо") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ "ВО "Облпаливо" в повному обсязі, з посиланням при цьому на необґрунтованість вказаного рішення та невідповідність нормам діючого законодавства, з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі і наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача (ДП „Одеська залізниця") у судовому засіданні надавали пояснення, згідно з якими відповідач не погоджується з апеляційною скаргою ПрАТ "ВО "Облпаливо", просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2011р. між ПрАТ "ВО "Облпаливо" (покупець, позивач) та ПП „Камтопсервіс" (постачальник) було укладено договір поставки вугільної продукції № 3 (а.с. 16-17), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити позивачу як покупцю вугільну продукцію в асортименті, об'ємі, узгодженого сторонами у відповідних специфікаціях, що є невід'ємною частиною цього договору, а позивач зобов'язується належним чином прийняти продукцію та своєчасно здійснити її оплату на визначених в договорі умовах.

За умовами п. 3.1 договору поставка вугілля здійснюється залізничним транспортом у відкритих напіввагонах вантажною швидкістю на умовах "FСА - франко-перевізник (пункт відправлення узгоджується додатково) згідно „Інкотермс" в редакції 2000 р., згідно реквізитів, які покупець повідомляє постачальнику в письмовій формі. При цьому постачальник в підтвердження здійсненого відвантаження надає покупцю наступні документи: рахунок-фактуру на відвантажену партію продукції, податкову накладну, видаткову накладну, копію залізничної квитанції, свідоцтво про якість вугілля, листи про право власність на продукцію (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 10.1. договору (в редакції додаткової угоди від 26.12.2012 року до договору № 3) останній набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 року.

Відповідно до специфікації від 09.07.2014 р. до вказаного договору поставки № 3 ціна за 1 тони вугілля марки АМ (13-25) склала 933,33 грн. без урахування ПДВ, ціна за 1 тони вугілля марки АОМ (13-50) склала 1041,66 грн. без урахування ПДВ, ціна за 1 тони вугілля марки АО (25-50) склала 833,33 грн. без урахування ПДВ. Загальна сума продукції за вказаною специфікацією складає 1075635,88 грн., строк поставки продукції визначено на липень 2014 року.

ПрАТ „ВО „Облпаливо" за вказаним вище договором було придбано у ПП „Камтопсервіс" відповідну вугільну продукцію, про що свідчать надані позивачем видаткові накладні № РН-0000553 від 09.07.2014 р. та № РН-0000554 від 10.07.2014 р. Так, позивач вказує, що вказані видаткові накладні свідчать про відвантаження постачальником в обумовлене покупцем місце поставки вугілля марки АМ (13-25) у кількості 410 т, для оплати якого постачальником виставлено рахунки-фактури від 09.07.2014 р. № СФ-0000553 та від 10.07.2014 р. № СФ-0000554.

Придбану позивачем вугільну продукцію відповідно до договору № 3 від 10.01.2011 р. було відправлено зі станції Красний Луч Донецької залізниці відправником - ПП „Углесорт" на адресу ПрАТ „ВО „Облпаливо", що підтверджується залізничними накладними від 24.07.2014 р. № 51512713, № 51512689, № 51512622.

Як вбачається з наданих позивачем копій вказаних залізничних накладних залізницею прийнято до перевезення 69500 кг у вагоні № 63647994 (залізнична накладна № 51512622), 68700 кг у вагоні № 67854406 (залізнична накладна № 51512689) та 69000 кг у вагоні № 67678821 залізнична накладна № 51512713) .

Між тим, як стверджує позивач, у визначені терміни на адресу ПрАТ „ВО „Облпаливо" не прибули вагони, що були відправлені згідно із вказаними залізничними накладними, що стало підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно із ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Таким чином матеріали справи свідчать, що між ПП «Углесорт» (вантажовідправник) та залізницею (перевізник) укладений договір перевезення вантажу на користь ПрАТ „ВО „Облпаливо" (вантажоодержувач), оскільки в силу вимог ч.2 ст. 307 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.3 ст. 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Частиною 5 ст. 307 ГК України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 314 ГК України, яка кореспондується зі ст. 110 Статуту залізниць України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до ст. 114 Статуту Залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Позивач стверджує, що у визначені терміни на адресу ПрАТ „ВО „Облпаливо" не прибули вагони, що були відправлені згідно із вказаними залізничними накладними, що стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом. Так, позивач вказує, що терміни доставки вантажів, визначені пунктом 1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, є граничними. Наразі позивач посилається на положення підпункту 1.1.1., пункту 1.2. Правил для перевезення вантажу вантажною швидкістю вагонними відправками встановлено 1 добу на кожні повні та неповні 200 км, термін доставки вантажу визначається виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. Окрім цього, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу (пункт 2.4.). При цьому обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах (пункт 2.1).

За розрахунком позивача датою доставки вантажу, відправленого: за залізничною накладною № 51512622 від 24.07.2014 р. являється 02.08.2014 р., за залізничною накладною № 51512689 від 24.07.2014 р. - 01.08.2014 р., за залізничною накладною № 51512713 від 24.07.2014 р. - 01.08.2014 р. Також позивач зазначає, що звертався до залізниці спочатку із запитом від 22.08.2014 р. за вих. № 900 щодо надання інформації про місце перебування вагонів, відправлених за вказаними залізничними накладними, а потім із вимогою про видачу вантажу від 29.09.2014 р. за вих. № 1072. Листом від 01.09.2014р. за вих. № 853 відповідач повідомив про те, що вагони знаходяться на станціях Донецької залізниці, а саме: Дебальцево - Сортувальна, Штерівка, Красний Луч. Таку ж інформацію повідомлено ДП „Донецька залізниця" у листі від 25.09.2014 р.

Приймаючи до уваги, що вантаж не було видано одержувачу протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки, позивач вважає вантаж, відправлений за залізничною накладною № 51512622, втраченим з 02.09.2014 р., а за залізничними накладними № 51512689, № 51512713 - з 01.09.2014 р., а відтак, з посиланням на факт втрати вантажу, який було прийнято залізницею до перевезення, на думку позивача, відповідач як перевізник має відшкодувати вартість втраченого вантажу, що за наведеним у позові розрахунком позивача складає 232061,93 грн.

Статтею 924 ЦК України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 110 Статуту залізниць передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 113, 127 вказаного Статуту залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли не з її вини.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниця повинна забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст. 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Ст. 114 Статуту залізниць України визначає, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості;

в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

За ст. 117 Статуту залізниць України відправник або одержувач має право вважати вантаж втраченим і вимагати відшкодування за втрату, якщо вантаж не було видано одержувачу на його вимогу протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки, а у разі перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні - після закінчення двох місяців з дня приймання вантажу до перевезення.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, за накладними № 51512713 (вагон № 67678821), № 51512689 (вагон № 67854406) та № 51512622 (вагон № 63647994) відправник - ПП „Углесорт" на станції відправлення „Красний Луч" Донецької залізниці довірив вантаж „Антрацит" перевізнику - ДП „Донецька залізниця" для його доставки на станцію Одеської залізниці та видачі у встановлений термін вантажоодержувачу - ПрАТ „ВО „Облпаливо". Наразі за розрахунком позивача, граничні терміни доставки вантажу становлять з 01.08.2014 по 03.08.2014 р. з огляду на положення „Правил обчислення термінів доставки вантажів", затверджених наказом Міністерства транспорт України від 21.11.2000 р. № 644.

Водночас, зі змісту листа Донецької залізниці від 25.09.2014 р. № в.о.Н-01/2714 вбачається, що вантаж у вагонах станом на 23.09.2014 р. знаходиться на станції „Дебальцеве-Сортувальна" Донецької залізниці. Знаходження вантажів на станціях обґрунтовано воєнними діями та пошкодженням інфраструктури, тимчасово припиненням руху зі станцій Донецької залізниці, що не дає можливість відправити вантажі на станції призначення. До того ж телеграмою від 19.11.2014 р. № 417 ДП „Донецька залізниця" додатково підтвердило знаходження вантажу у вагонах на станція, зазначених у листі від 25.09.2014 р. №в.о.Н01/2714. Телеграмою від 04.12.2014 р. № 123 ДП „Донецька залізниця" повідомило про складання актів загальної форми 26.07.2014 р. № 133, № 134, № 135 про тимчасовий простій вагонів на станції „Дебальцеве-Сортувальна", відповідні відмітки про складання актів також внесені в графі № 49 накладних.

Апеляційний господарський суд зауважує, що залізнична станція „Дебальцеве-Сортувальна" Донецької залізниці знаходиться у м. Дебальцеве, яке віднесено до зони проведення антитерористичної операції, згідно з пп. 6) п. 1 розділу „Донецька область" „Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р.

Як стверджує відповідач, у зв'язку з пошкодженням інфраструктури залізниці тимчасово припинений рух зі станцій Донецької залізниці, що не дає можливості відправити вантажі на станції призначення не з вини залізниці.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що спірний вантаж знаходиться у вагонах на станції „Дебальцеве-Сортувальна" ДП „Донецька залізниця" на території проведення антитерористичної операції та у зв'язку проведенням воєнних дій не може бути відправлений на станцію призначення, що відображено у складених залізницею актах загальної форми 26.07.2014 р. № 133, № 134, № 135. В свою чергу вказане свідчить про те, що спірний вантаж залізницею не втрачено, що не спростовано позивачем належними доказами.

За п. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Як передбачено п. 2.9 „Правил обчислення термінів доставки вантажів", у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується, зокрема на термін тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці.

До того ж термін доставки вантажу на даний час триває (не закінчився), оскільки відповідно до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів збільшився на термін тимчасової перерви у процесі перевезення, яка трапилася не з вини залізниці (пошкодження залізничної інфраструктури внаслідок воєнних дій).

Так, з урахуванням того, що неприбуття спірного вантажу у визначені позивачем терміни обумовлено незалежними від відповідача обставинами та не свідчить про втрату цього вантажу з вини залізниці, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду Одеської області про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності за втрату вантажу.

Окрім того колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача про стягнення провізної плати в розмірі 24628,80 грн. (з ПДВ) з огляду на невстановлення судом обставин втрати залізницею спірного вантажу. Адже згідно зі статтею 114 Статуту поряд з відшкодуванням збитків залізниця зобов'язана відшкодувати сплачену за перевезення цього вантажу провізну плату, якщо її не включено до вартості втраченого вантажу, лише у випадку повної втрати вантажу.

Решта доказів, наданих сторонами, не стосуються предмету спору та не спростовують вищенаведених висновків апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Облпаливо" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 06 квітня 2015 року у справі №916/363/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Облпаливо" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 22 червня 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Г.П. Разюк С.І. Колоколов