Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" червня 2015 р. Справа № 906/574/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гриньок О. А. - дов. №14-126 від 13.05.2014

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (смт. Новогуйвинськ Житомирського району)

про стягнення 1 035 161,59 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача на його користь 1 035 161,59 грн згідно договору купівлі - продажу природного газу № 13/2610-ТЕ-10 від 28.12.2012, з яких: 696 072,25 грн боргу за поставлений природній газ за період з січня по грудень 2013 року; 93 743,48 грн пені, 43 426,00 грн 3% річних та 20 1919,86 грн інфляційних.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 25.05.2015 № 14/2-964, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 93 743,48 грн, 3% річних в сумі 44 112,53 грн та інфляційні втрати в сумі 228 095,37 грн, а також повернути 13384,20 грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжного доручення №3001158 від 06.02.2015.(а.с. 92-94)

Розгляд справи здійснюється в межах заяви № 14/2-964 від 25.05.2015 про зменшення позовних вимог, відповідно ст. 22 ГПК України.

09.06.2015 через діловодну службу суду подано заперечення № 295 від 05.06.2015 на заяву про уточнення позовних вимог, згідно якого відповідач заперечує періоди нарахування пені та 3% річних. Також, 09.06.2015 подано клопотання № 296 від 05.06.2015 про зменшення розміру пені на 85%, у зв'язку з тим, що діяльність відповідача є неприбутковим і здійснює таку лише на основі комунальних платежів, кінцевим споживачем є населення, яке не здійснює сто відсоткову оплату за отримані послуги з теплопостачання.

Представник позивача в судовому засіданні від 15.06.2015 підтримав позовні вимоги в межах заяви про зменшення позовних вимог. Подав заперечення на клопотання про зменшення розміру неустойки, згідно якого вказав, що оскільки нарахування пені виникло внаслідок неналежного виконання зобов'язань та те, що позивач також перебуває у критичному фінансовому стані, клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином (а.с. 106).

Згідно поданого 12.05.2015 відзиву № 229 від 08.05.2015 на позов, відповідач заперечує проти позову, а саме відсутність боргу у відповідача перед позивачем (а.с. 56-58).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Новогуйвинським виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним комунальним підприємством (покупець/відповідач) укладено договір № 13/2610-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу (а.с. 10-15).

За умовами п.1.1 договору, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКГ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а відповідач в свою чергу взяв на себе зобов'язання прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору, позивач передає відповідачу з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 1261,0 тис. куб.м.

Пунктами 3.3, 3.4 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків.

На виконання умов договору позивач за період з січня 2013 року по грудень 2013 року передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 1280927,83 грн, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2013 на суму 239937,08 грн, від 28.02.2013 на суму 184521,28 грн, від 31.03.2013 на суму 225280,59 грн, від 30.04.2013 на суму 79379,41 грн, від 31.10.2013 на суму 118845,26 грн, від 30.11.2013. на суму 166398,00 грн, від 31.12.2013 на суму 266 566,21 грн (а.с. 16-22).

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати отриманого природного газу виконав з порушенням строку оплати.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань згідно договору купівлі-продажу природного газу № 13/2610-ТЕ-10 від 28.12.2012, позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача пені на підставі п. 7.2 договору в розмірі 93743,48 грн.

Крім того на підстав ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 228095,37 грн інфляційних та 44112,53 грн 3% річних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 13/2610-ТЕ-10 від 28.12.2012.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивач виконав свій обов'язок щодо поставки товару своєчасно та в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов'язання оплати отриманого товару виконав з порушенням, встановленого договором строку, що не заперечується самим відповідачем.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, суд приймає до уваги, що згідно з п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Зі змісту ст. 610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з розрахунку позивача, за спожитий газ за актом приймання - передачі від 31.01.2013 пеню заявлено з 14.02.2013 по 13.08.2013; за актом від 28.02.2013 пеню заявлено з 14.03.2013 по 13.09.2013; за актом від 31.03.2013 пеню заявлено з 14.04.2013 по 13.10.2013; за актом від 30.04.2013 пеню заявлено з 14.05.2013 по 13.11.2013; за актом від 31.10.2013 пеню заявлено за період з 14.11.2013 по 13.05.2014; за актом від 30.11.2013 пеню заявлено з 14.12.2013 по 13.06.2014; за актом від 31.12.2013 пеню заявлено з 14.01.2014 по 13.07.2014.

Згідно розрахунку позивача (правильність якого перевірена судом) розмір пені становить 93 743,48 грн.

Заперечення відповідача щодо невірно вказаних позивачем періодів нарахування пені за лютий та квітень 2013 не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем період зазначений вірно - за шість місяців.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 93 743,48 грн пені.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

В даному випадку, господарський суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, враховує, що відповідач є комунальним підприємством та не є кінцевим споживачем природного газу. Предметом діяльності підприємства відповідача є, в тому числі, постачання тепла на території смт. Новогуйвинськ різним категоріям населення. У своїй діяльності підприємство є неприбутковим, збиток підприємства за 1-ий квартал 2015 року становить 285,7 тис. грн. Збитковість підприємства є наслідком, в тому числі, неплатоспроможності населення, які є споживачами тепла, а також невідповідністю тарифів з теплопостачання економічно обґрунтованим.

Разом з тим, суд приймає до уваги факт відсутності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами договором.

Зменшуючи розмір пені, суд врахував фінансове становище сторін, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

Вищевикладені обставини суд визнає винятковими та такими, що є підставою для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та зменшує її розмір до 50% і стягує з відповідача 46871,74 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 44 112,53грн 3% річних та 228 095,37 грн. інфляційних нарахувань, суд зауважує наступне.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак, суд не погоджується з наведеними позивачем розрахунками, а саме з зазначеними позивачем періодами нарахування річних, оскільки ним нараховувались річні по день часткових проплат включно та невірно нараховані інфляційні втрати.

Згідно розрахунку, проведеного судом за кожен місяць окремо, загальний розмір інфляційних, який підлягає стягненню становить 205 991,64 грн.

Також, суд не погоджується з наведеним розрахунком річних, а саме з зазначеними позивачем періодами її нарахування, оскільки ним нараховувались 3% річних по день часткових проплат включно. Так, згідно розрахунку, проведеного судом, загальний розмір річних, який підлягає стягненню, становить 43 995,38 грн.

Враховуючи викладене в частині стягнення 117,15 грн 3% річних та 22 103,73 грн інфляційних втрат слід відмовити, як необґрунтовані.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 93743,48 грн пені, 43995,38 грн 3% річних, 205991,64 грн інфляційних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягали б задоволенню. Однак, суд зменшує розмір пені, що підлягає стягненню, на 50% до 46871,74 грн. Відтак, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 46871,74 грн пені, 117,15 грн 3% річних та 22103,73 грн інфляційних втрат.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до обґрунтовано заявлених позовних вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (12441, Житомирська область, Житомирський район, смт. Новогуйвинськ, вул. 9-ої П'ятирічки, 15 код 30273396) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720):

- 46 871,74 грн пені;

- 43 995,38 грн 3% річних;

- 205 991,64 грн інфляційних нарахувань,

- 6 874,61 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.06.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід.)