КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа№ 910/1063/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Собко Л.В.

від відповідача - Борисенко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Віатранс» на рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2015 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного підприємства «Віатранс»

до Публічного акціонерного товариства «Златобанк»

про зобов`язання виконати платіжні доручення., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПП «Віатранс» звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ПАТ «Златобанк» про зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.04.2015 в задоволені позову було відмовлено, а в частині позовних вимог про виконання платіжних доручень, а саме №1056 від 11.12.2014 р. - на суму 276590, 76 грн., №1058 від 12.12.2014 р. - на суму 23 109, 41 грн., №1060 від 12.12.2014 р. - на суму 37003, 09 грн., провадження було припинено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2014 в частині відмови в задоволені позову та прийняти нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, апеляційна скарга для розгляду була передана колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду Верховця А.А. від 30.04.2015 у зв`язку із перебуванням судді Андрієнка В.В. на лікарняному для розгляду скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.04.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду в складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Жук Г.А.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 враховуючи вихід судді Андрієнка В.В. з лікарняного, скаргу передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 11.06.2015 справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Представник позивача та відповідача в судове засідання з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

12.02.2013 між ПП "Віатранс" та ПАТ "Златобанк" був укладений договір банківського рахунку №5477-ЮР.

Відповідно до п. 1.1 договору ПП "Віатранс" було відкрито поточний мультивалютний рахунок №5477, валюта рахунку - національна валюта, долар США, євро.

Згідно із пп. 3.3.5 договору банківського рахунку №5477-ЮР банк взяв на себе зобов'язання за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, за умови подання в операційний час, відповідно до умов цього договора.

Позивач зазначає, що звертався до банку із вимогою про виконання платіжних доручень, а саме № 1056 від 11.12.2014 - на суму 276590, 76 грн., № 1058 від 12.12.2014 - на суму 23 109, 41 грн., № 1060 від 12.12.2014 - на суму 37003, 09 грн., які останнім виконані не були.

В процесі розгляду позову в суді першої інстанції, позивач звернувся із заявою до суду про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив також суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків виконання доручення у розмірі 32515,84 грн. та пеню за порушення строків переказу коштів у доларах США в розмірі 2621,76 доларів США, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 12471,83 грн. та 1005,61 доларів США.

Крім того, позивач подав заяву про відмову від позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виконати платіжні доручення №1056 від 11.12.2014 р. - на суму 276590, 76 грн., №1058 від 12.12.2014 - на суму 23 109, 41 грн., №1060 від 12.12.2014 - на суму 37003, 09 грн., № 1067 від 26.12.2014.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, мотивує це тим, що рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №30 від 13.02.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України №105 від 13.02.2015 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Златобанк" до категорії неплатоспроможних" розпочато з 14.02.2015 у процедуру виведення публічного акціонерного товариства "Златобанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно. Посилаючись на ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідач вказує, що під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пп. 20.6. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженого Постановою НБУ від 12.11.2003р. за №492, закриття поточного рахунку здійснюється на підставі заяви клієнта, при умові відсутності коштів на рахунку.

Відповідно до ст. 1075 ЦКУ договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Матеріали справи свідчать, що 23.12.2014 ПП "Віатранс" подав банку заяву про закриття рахунку №5477.

Для проведення завершальних операцій за рахунком ПП "Віатранс" було надано банку платіжне доручення № 1067 від 26.12.2014 щодо розпорядження залишком коштів в національній валюті в сумі 274972, 32 грн. та платіжне доручення в іноземній валюті №3911 від 05.01.15 щодо розпорядження коштами в іноземній валюті.

Згідно Довідки ПАТ "Златобанк" №690-02/15 від 09.02.2015 станом на 09.02.15 залишок коштів на рахунку №5477в національній валюті - 611675, 58 грн., в доларах США - 77810, 46 доларів США, в евро залишок коштів відсутній.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Місцевим судом вірно було встановлено, що постановою правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 Публічне акціонерне товариство "Златобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 № 30 розпочато процедуру виведення ПАТ "Златобанк" з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно.

Відповідно до пункту 3 рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 30 від 13.02.2015, призначено уповноваженою особою Фонду за тимчасову адміністрацію в ПАТ «Златобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчаосовї адміністрації та ліквідації департаменту департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського Валерія Івановича.

У відповідності із ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність», з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку, який відповідав би встановленим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України вимогам, Національний банк України має право введення мораторію на задоволення вимог кредиторів під час здійснення тимчасової адміністрації, але на строк не більше шести місяців.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації.

Положеннями статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими законодавчими актами під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452 від 23.02.2012.

Статтею 1 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Таким чином, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пріоритетними є норми Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів);

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що між сторонами склалися зобов`язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунку, які мають майново-грошовий характер, а відтак позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Відповідно до п. 4.27 Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за винятком погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують здійснення процедури ліквідації.

Отже, в процесі ліквідаційної процедури встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, внаслідок чого задоволення вимог окремих кредиторів позачергово є неможливим, в тому числі і шляхом договірного списання коштів.

Оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором банківського рахунку у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, то виконання зазначеної операції банком обмежувалося пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказана позиція викладена в постановах Верховного суду України № 3-24гс15 від 25.03.2015, 3-25гс15 від 01.04.2015, 3-153гс15 від 13.05.2015.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано суду обгрунтованих та допустимих доказів на підтвердження законності своїх дій та вмотивованого невиконання умов договору, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи зазначене, господарський суд міста Києва правомірно та обґрунтовано дійшов висновку проте, що позовні вимоги ПП «Віатранс» про стягнення з відповідача пені за порушення строків виконання доручення клієнта на переказ грошових коштів у національній валюті та у доларах США, а також процентів за користування коштами не підлягають задоволенню.

Стосовно заяви позивача про відмову від заявлених вимог про зобов'язання ПАТ "Златобанк" в особі Відділення "Херсонської РД" АТ "Златобанк" виконати платіжні доручення: №1056 від 11.12.2014, №1058 від 12.12.2014, №1060 від 12.12.2014, №1067 від 26.12.2014, то в цій частині місцевим судом правомірно припинено провадження на підставі п.4 ст.80 ГПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно в частині відмовлено в задоволенні позовних вимог ПП «Віатранс» та в частині припинено провадження, а тому апеляційна скарга Приватного підприємства «Віатранс» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Приватного підприємства «Віатранс» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Віатранс» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08..04.2015 у справі № 910/1063/15-г- без змін.

Матеріали справи № 910/1063/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов