КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа№ 927/269/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились;

від відповідача - Мазуренко О.П. (дов. №13-11-14247 від 05.06.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової І.О.

на рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2015 року

у справі №927/269/15 (суддя І.О. Домнічева)

за позовом Виконавчої дирекції Чернігівського обласного управління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м. Чернігів

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", м. Київ

про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Виконавча дирекція Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулася до господарського суду Чернігівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі відділення №17 філії публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" Чернігівське РУ про зобов'язання виконати платіжні доручення.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 10.03.2015 року справу передано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

03.04.2015 року від позивача через відділ діловодства суду надійшла заява про зміну позовних вимог.

06.04.2015 року до канцелярії суду надано відзив відповідача на позовну заяву, в якому зазначено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 року №26 в Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Надра" з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністарцію строком на 3 місяці.

23.04.2015 року через відділ діловодства суду відповідачем подано заява про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. У задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено, оскільки рішення з господарського спору не може вплинути на права або обов'язки справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб щодо однієї з сторін, оскільки вказана особа не являється учасником спірних правовідносин, у зв'язку з чим у задоволенні зазначеного клопотання належить відмовити.

23.04.2015 року через відділ діловодства суду позивачем подана заява в якій подану заяву про зміну позовних вимог відкликав та подано додаткові пояснення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.04.2015 року у справі №927/269/15 суд вирішив позов задовольнити повністю. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Надра" виконати платіжні доручення Корюківської виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про перерахування коштів від 30.01.2015 №41 на суму 52,326 грн.; від 03.02.2015 № 42 на суму 20 441,17 грн.; від 03.02.2015 №43 на суму 100,00 грн.; від 02.02.2015 № 181496756 на суму 174,68 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань мало місце ще до віднесення Публічного акціонерного товариства "КБ "Надра" до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації банку, що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової І.О. подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2015 року у справі №927/269/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що заявлена позивачем вимога про зобов'язання виконати платіжні доручення під час тимчасової адміністрації порушує порядок, встановлений для заявлення та задоволення вимог кредиторів, визначений ст.ст. 45, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також, відповідач наголошує на тому, що оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором банківського рахунку, виконання зазначеної операції банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2015 року прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової І.О. на рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2015 року у справі №927/269/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи №927/269/15 на 17.06.2015 року.

03.06.2015 року до канцелярії суду надійшов відзив №08-10/809 від 02.06.2015 року позивача на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача у судове засідання 17.06.2015 року не з'явився, причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

В судове засідання, призначене на 17.06.2015 року, з'явився представник відповідача, надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник скаржника не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 26.10.2011 року між Корюківською міжрайонною виконавчою дирекцією Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності (далі за текстом - клієнт, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Надра" в особі начальника відділення №17 філії ПАТ КБ "Надра" (далі за текстом - банк, відповідач) було укладено Договір банківського рахунка №17/2011/17483/2560 (далі за текстом - договір) (т. 1, а.с. 17-19), у відповідності до п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні для господарської діяльності, транзитний накопичувальний рахунок та рахунок зворотнього фінансування для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов та законодавства України, та зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перераховування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством України. Операції за рахунком здійснюється після отримання банком повідомлення про взяття рахунку на облік органом державної податкової служби.

Відповідно до п. 2.2.1 договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження прав розпорядження коштами на Рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з п.2.3.3 договору банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта, у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на Рахунку Клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до Банку, здійснювати списання коштів з Рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між Клієнтом та Банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

Згідно з п.8.1 договору цей договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками.

Надалі, до вказаного договору були внесені зміни шляхом укладання між сторонами додаткових договорів, зокрема №1 від 16.12.2011 року (т. 1, а.с. 20), №2 від 16.12.2011 року (т. 1, а.с. 21), №3 від 16.12.2011 року (т. 1, а.с. 22).

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що на виконання умов договору позивачем були надані відповідачу розпорядження на перерахування грошових коштів на загальну суму в розмірі 20 768,11 грн., а саме:

від 30.01.2015 року №41 на суму 52,326 грн. (т. 1, а.с. 30);

від 03.02.2015 року № 42 на суму 20 441,17 грн. (т. 1, а.с. 30);

від 03.02.2015 року №43 на суму 100,00 грн. (т. 1, а.с. 31);

від 02.02.2015 року № 181496756 на суму 174,68 грн. (т. 1, а.с. 32);

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань в частині вчасності виконання платіжних доручень клієнта.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Визначаючи правову природу відносин, що склались між сторонами в ході виконання договору, колегією суддів встановлено, що такі відносини мають ознаки договору банківського рахунку.

У відповідності до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Колегією суддів встановлено, що позивачем належним чином виконано умови договору.

Однак відповідачем, в порушення умов пунктів 2.2.3., 2.3.3., договору та 2.19. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2014 року, вчасно не виконано доручення клієнта щодо перерахування з рахунків позивача грошових коштів на загальну суму 20 768,11 грн., згідно з платіжними дорученнями.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

У відповідності до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Колегією суддів враховано, що всупереч норм чинного законодавства України банк не зміг забезпечити право позивача на безперешкодне розпорядження його коштами, що знаходяться на поточних рахунках, відкритих в банку на підставі договору банківського рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року №83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення № 26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч.4 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №85 від 23.04.2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк "Надра" до 05 червня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Тобто, станом на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача запроваджена тимчасова адміністрація.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про те, що вимоги позивача до відповідача не є майновими вимогами, а позивач, відповідно, не є кредитором відповідача на якого поширюються обмеження встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

На підставі положень Цивільного кодексу України, Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і «Про банки і банківську діяльність» судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер.

Отже, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Враховуючи вищезазначене, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року у справі №910/5560/14.

Обґрунтовуючи свої висновки посиланням на те, що у відносинах із договору банківського рахунку клієнт не є грошовим кредитором банку, суд першої інстанції не взяв до уваги, що таке визначення поняття кредитора встановлено ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», дія якого, згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на банки, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 року у справі №3-24гс15.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення").

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила під час апеляційного провадження у справі, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової І.О. підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню відповідно до п. 1, п. 2, п. 3 ч. 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України з прийняттям судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової І.О. на рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2015 року у справі №927/269/15 задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2015 року у справі №927/269/15 скасувати повністю, та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог про зобов'язання вчинити дії.

3. Справу №927/269/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко