ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.06.15р. Справа № 904/3233/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м. Київ

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України, с. Дослідне Дніпропетровського району Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у сумі 1 733 176,21 грн.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Довгий Г.І., довіреність № 1 від 02.01.2015 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, у якому просить стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України нас свою користь основний борг у розмірі 1 165 000,00 грн., пеню у розмірі 177 431,10 грн., 24% річних у розмірі 228 276,16 грн. та втрати від інфляції у розмірі 177 431,10 грн., загалом на суму 1733176,21 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем додаткової угоди № 1 від 31.10.2014 року до договору поставки зерна майбутнього врожаю № 118-К від 22.05.2014 року щодо повернення обумовленої додатковою угодою суми грошових коштів, яка складається з основної суми у розмірі 1 165 000,00 грн. та 24% річних, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість та відповідно нараховані штрафні санкції, 24% річних та втрати від інфляції на загальну суму 1 733 176,21 грн.

Відповідач проти позову заперечує частково, у відзиві на позов просить задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 1 165 000,00 грн. та фіксованої суми 24% річних, яка зазначена у додатковій угоді, у розмірі 113 372,00 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог просить відмовити.

Відповідач зазначає, що не мав можливості вчасно повернути грошові кошти у зв'язку з форс-мажорними обставинами, а саме несприятливими погодними умовами, внаслідок чого не зміг отримати запланований урожай кукурудзи.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У минулому судовому засіданні 04.06.2015 року була оголошена перерва до 11.06.2015 року, представники сторін були присутні у судовому засіданні, тому позивач був повідомлений про судове засідання 11.06.2015 року.

Розгляд справи був відкладений з 28.04.2015 року на 14.05.2015 року та з 14.05.2015 року на 04.06.2015 року.

Під час розгляду справи оголошувалася перерва з 04.06.2015 року на 11.06.2015 року.

У судовому засіданні 11.06.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (покупець) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Дніпро" Інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України (постачальник) був укладений договір поставки зерна майбутнього врожаю № 118-к (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах цього Договору постачальник у визначений сторонами строк поставляє покупцю наступну сільськогосподарську продукцію українського походження: найменування товару - зерно кукурудзи 3 класу; одиниця виміру товару - метрична тонна; кількість товару - 1 165,00, а покупець зобов'язується прийняти товар (поставлений насипом) та оплатити його.

Строк дії Договору визначений п. 8.6. Договору, відповідно до якого Договір діє з дати набуття чинності у відповідності до п. 8.2. Договору, за яким цей Договір набуває чинності з моменту його укладення. Укладеним цей Договір вважається виключно з моменту набрання чинності Договору комплексного страхування, та діє до моменту повного та належного виконання зобов'язань за цим Договором.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що постачальник зобов'язаний укласти зі страховою компанією, яка погоджена покупцем, договір комплексного страхування, умовами якого буде передбачено, що вигодонабувачем за таким договором є покупець. Покупець сплачує за постачальника страховий платіж за договором комплексного страхування (у порядку, що передбачений договором комплексного страхування), на умовах, в порядку та у розмірі, передбаченому згідно п. 4.1.1. Договору.

22.05.2014 року між Приватним акціонерним товариством Страховою компанією "ПЗУ Україна" (страховик) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Дніпро" Інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України (страхувальник) був укладений договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур № 220.994015199.0086, за умовами п. 1.1. якого даним договором визначений порядок та умови добровільного комплексного страхування майбутнього урожаю сільськогосподарських культур, зазначених у переліку застрахованих сільськогосподарських культур з розрахунком страхової суми та страхового платежу по кожній з сільськогосподарських культур.

Таким чином, договір поставки зерна майбутнього врожаю № 118-к від 22.05.2015 року набрав чинності з дати укладення - 22.05.2014 року.

Згідно п.п. 1.2.-1.2.1. Договору термін поставки - по 01.11.2014 року включно. Поставка відповідної партії товару вважається здійсненою в момент підписання між покупцем та постачальником акту приймання-передачі відповідної партії товару на умовах поставки передбачених цим Договором.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що попередня оплата товару здійснюється із розрахунку ціни одиниці виміру товару (станом на момент укладення Договору), яка складає 1 000,00 грн. за одиницю виміру товару, в тому числі ПДВ - 166,67 грн.

Сума попередньої оплати за товар становить 1 165 000,00 грн., в тому числі ПДВ (п. 3.1.1. Договору).

За умовами п. 5.4. Договору у разі невиконання постачальником своїх зобов'язань, або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобов'язань у встановлений термін (строк) або виконає їх неналежним чином (у тому числі з підстав, у настанні яких відсутня вина постачальника), або у разі отримання покупцем інформації, що постачальник не вживає/неналежним чином вживає заходів щодо оформлення страхового випадку у відповідності до умов договору комплексного страхування, передбаченого п. 5.5. Договору, або постачальником змінено без погодження з покупцем вигодонабувача у договорі комплексного страхування, передбаченого п. 5.5. Договору, або у випадку, якщо інформація, яка надається для укладення/виконання цього Договору виявиться/стане такою, що не відповідає дійсності, покупець має право зупинити виконання своїх зобов'язань, відмовитися від їх виконання частково або у повному обсязі, при цьому постачальник зобов'язаний повернути покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти перераховані на користь постачальника на виконання умов цього Договору, у тому числі суму грошових коштів, що визначена згідно п. 4.1.1. Договору (попередня оплата), та проценти у розмірі 24% річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому. Сторони погодили, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені попереднім реченням, є лист - вимога покупця. З метою можливості оперативного застосування прав, що визначені цим пунктом, покупець має право у будь-який час здійснювати огляд полів, на яких вирощується товар та приміщень/земельних ділянок, у/на яких знаходиться товар, а також отримувати /збирати /зберігати /обробляти /використовувати /поширювати (у будь-який спосіб) будь-яку інформацію, що стосується діяльності/бездіяльності постачальника та/або будь-яких посадових осіб постачальника.

Н підтвердження виконання умов Договору позивач здійснив попередню оплату товару у загальній сумі 1 165 000,00 грн.

На підтвердження наведеного факту позивач наддав до суду належним чином завірену копію платіжного доручення № 179 від 13.06.2014 року на суму 40 792,50 грн. та належним чином завірену копію платіжного доручення № 181 від 13.06.2014 року на суму 1 124 207,50 грн.

Однак, відповідач, в обумовлений Договором строк поставку товару не здійснив.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за Договором щодо поставки товару, а також враховуючи лист відповідача № 10-28 від 28.10.20.14 року про неможливість виконання умов Договору у зв'язку з неврожаєм кукурудзи, позивач на підставі п. 5.4. Договору звернувся д відповідача з листом-вимогою № 130-4-12/3925 від 31.10.2014 року про повернення грошових коштів, перерахованих відповідачу як попередньої оплати за Договором, а також про сплату 24% річних.

31.10.2014 року сторонами булла погоджена та підписана Додаткова угода № 1 до договору поставки зерна майбутнього врожаю № 118-К від 22.05.2014 року (далі - Додаткова угода), за умовами п. 1.1. якої відповідно до п. 5.4. Договору сторони дійшли згоди розірвати Договір та врегулювати відносини за Договором згідно умов цієї Додаткової угоди.

Згідно п. 2 Додаткової угоди укладенням цієї Додаткової угоди сторони підтверджують, що на виконання п.п. 3.1., 3.1.1., 4.1., 4.1.1. Договору покупцем було перераховано кошти на користь постачальника у розмірі 1 165 000,00 грн.

Пунктом 3 Додаткової угоди передбачено, що з моменту набрання чинності даної Додаткової угоди постачальник зобов'язаний до 07.11.2014 року повернути покупцю (перерахувати на поточний рахунок, що вказаний у цій Додатковій угоді) кошти у розмірі 1 165000,00 грн. та відповідно до п. 5.4. Договору сплатити (перерахувати на поточний рахунок, що вказаний у цій Додатковій угоді) проценти у розмірі 24% річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня повернення останньому включно, що складає 113 372,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач перераховані позивачем грошові кошти у якості попередньої оплати у розмірі 1 165 000,00 грн. не повернув, зобов'язання за Додатковою угодою не виконав, внаслідок чого у відповідача наявний борг у розмірі 1165 000,00 грн., що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Враховуючи умови Додаткової угоди (п. 3 Додаткової угоди), відповідно строк повернення грошових коштів є таким, що настав.

Доказів повернення грошових коштів відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу у сумі 1 165 000,00 грн. шляхом надання належних доказів не спростував.

За наведеного, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 1 165 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Згідно п. 6.3. Договору, у разі невиконання/неналежного виконання постачальником зобов'язань щодо поставки товару, постачальник зобов'язаний сплатити покупцю неустойку у розмірі 0,2% від суми, що визначена п. 3.1.1. цього Договору, за кожен день прострочення зобов'язання, а за прострочення зобов'язання щодо поставки товару понад 15 днів, постачальник, окрім неустойки, сплачує також штраф у розмірі 30% від суми, що визначена п. 3.1.1. цього Договору.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за період з 08.11.2014 року по 06.04.20145 року на суму 1 165 000,00 грн. у сумі 177 431,10 грн.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у зв'язку з наступним.

У позовній заяві позивач зазначає підставами нарахування пені частину 6 ст. 231 Господарського кодексу України та ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", положення яких мають наступний зміст.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Однак, наведені норми законодавства не встановлюють розміру пені.

Згідно положень п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідальність відповідача у вигляді сплати пені була покладена на нього відповідно до п. 6.3. договору поставки зерна майбутнього врожаю № 118-К від 22.05.2014 року.

У той же час, сторони уклали додаткову угоду № 1 від 31.10.2014 року саме з метою розірвання наведеного договору та уточнення відповідальності відповідача, де положення щодо нарахування пені не визначені.

За умови розірвання договору поставки зерна майбутнього врожаю №118-К від 22.05.2014 року та не визначення відповідальності відповідача щодо сплати пені у додатковій угоді, відповідно підстав для нарахування пені не має.

Таким чином, посилання позивача у наданих до суду письмових поясненнях від 04.06.2015 року на п. 6.3. Договору не приймаються судом, оскільки, по-перше, це суперечить підставам позову, а по-друге, на момент нарахування пені Договір є розірваним.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового а зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3 Додаткової угоди передбачено, що з моменту набрання чинності даної Додаткової угоди постачальник зобов'язаний до 07.11.2014 року повернути покупцю (перерахувати на поточний рахунок, що вказаний у цій Додатковій угоді) кошти у розмірі 1 165 000,00 грн. та відповідно до п. 5.4. Договору сплатити (перерахувати на поточний рахунок, що вказаний у цій Додатковій угоді) проценти у розмірі 24% річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня повернення останньому включно, що складає 113 372,00 грн.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача на свою користь 24% річних за період прострочення повернення грошових коштів з 13.06.2014 року по 06.04.2015 року у сумі 228 276,16 грн.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає, що згідно п. 1 Додаткової угоди, відповідно до п. 5.4. Договору сторони дійшли згоди розірвати Договір та врегулювати відносини за Договором згідно умов цієї Додаткової угоди.

Таким чином, Договір розірвано з 31.10.2014 року.

Отже, нарахування 24% річних на підставі п. 5.4. Договору можливе лише до моменту припинення дії п. 5.4. Договору, тобто до 31.10.2014 року.

Крім того, сторони в п. 3 Додаткової угоди не вказали, що після 31.10.2014 року нарахування 24% річних продовжується, а є чітке посилання на п.5.4. Договору.

Отже, в п. 3 Додаткової угоди зафіксоване зобов'язання п. 5.4. Договору, яке діяло до його розірвання і не передбачено нового зобов'язання зі сплати 24% річних, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 24% річних підлягає задоволенню частково у сумі 113 372,00 грн.

Також позивач просить стягнути на свою користь інфляційні втрати за період з 08.11.2014 року по 06.04.2015 року у сумі 162 468,95 грн.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення втрат від інфляції господарський суд зазначає, що згідно п. 3.1.Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України (наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові Вищого господарського суду від 16.09.2014 року у справі № 921/266/13-г/7).

Таким чином, у зв'язку з наведеними положеннями законодавства та зважаючи на той факт, що обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання, відповідно позивач не має права нараховувати на суму заборгованості втрати від інфляції.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції задоволенню не підлягає.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача підлягає стягненню 1 278 372,00 грн. (основний борг у розмірі 1165 000,00 грн. та 24% річних у розмірі 113 372,00 грн.).

Згідно ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з абзацом другим пункту 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню (п.1 ч.1 ст.7 Закону).

З урахуванням сплати позивачем судового збору у більшому розмірі, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір у сумі 3 297,61 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення № 4585 від 16.02.2015 року та визначений відповідно до наступного розрахунку.

Так, за статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Таким чином, 2% ціни позову у сумі 1 733 176,21 грн. складає 34 663,52 грн., що сплачений згідно платіжного доручення № 4585 від 16.02.2015 року.

У той же час, позивач здійснив оплату судового збору у сумі 37 961,13 грн., відповідно, підлягає поверненню судовий збір у розмірі 3 297,61 грн. (37 961,13 грн. - 34 663,52 грн.).

Відповідно до п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України": питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення може зазначатися у тому числі в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом).

Судовий збір в іншій частині підлягає розподілу між сторонами. Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 25 567,44 грн.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України (52071, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Дослідне, ідентифікаційний код 30093529) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ідентифікаційний код 30093529) заборгованість у розмірі 1 165 000,00 грн., 24% річних у розмірі 113 372,00 грн. та судовий збір у розмірі 25 567,44 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ідентифікаційний код 30093529) зайво сплачений судовий збір у розмірі 3 297,61 грн. (три тисячі двісті дев'яносто сім грн. 61 коп.), перерахований згідно платіжного доручення № 4585 від 16.02.2015 року, оригінал якого заходиться в матеріалах справи.

Повне рішення складено - 11.06.2015 року.

Суддя О.М. Крижний