ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 922/9/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача: Невзгляд Н.О. довіреність № 398 від 30.03.2015

відповідача: Мотигіна Ю.В. довіреність № 110 від 11.03.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" (вх.№2230 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 20 березня 2015 року по справі № 922/9/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об"єднання", м. Луганськ

про стягнення 45422,09 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.03.2015 по справі №922/9/15 (суддя Аріт К.В.) у позові відмовлено повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" з рішенням місцевого господарського суду не погодилося та подало до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2015 по справі №922/9/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об"єднання" у відзиві (вх.7901 від 20.01.2015) на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відсутні підстави для його скасування. Просить рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2015 по справі №922/9/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 26.05.2015 оголошувалася перерва до 09.06.2015 з метою надання можливості сторонам надати суду додаткові документи по справі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні представника позивача та відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків є укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" (підрядник - позивач у справі) та Приватним Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об"єднання" (замовник - відповідач у справі) договору № У-351-11 від 27.09.2011 на виконання робіт з розробки робочих проектів з реконструкції КЛ-6 кВ загальною довжиною 2,41 км (Краснодон, Красний Луч) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об"єднання", відповідно до умов якого (пункт 1.1) замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання проекто-вишукувальних робіт з розробки робочих проектів з реконструкції КЛ-6 кВ загальною довжиною 2,41 км (Краснодон, Красний Луч) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об"єднання" (надалі - об'єкти) відповідно до кошторисної документації (додаток №1 до договору). Замовник забезпечує приймання і оплату виконаних підрядником робіт (пункт 1.2 договору).

Договірна вартість робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначається кошторисною документацією (додаток №1 до договору) і складає з урахуванням ПДВ 54654,74 грн., у тому числі ПДВ 9109,12 грн. (п. 2.1 договору).

Розділом 4 сторони визначили порядок приймання-передачі робіт, зокрема, здача та приймання робіт здійснюється окремо по кожному об'єкту. Після отримання від замовника погодженого робочого проекту, підрядник протягом 5 днів передає замовнику по накладній укомплектований робочий проект у чотирьох екземплярах на паперовому носії та у електронному вигляді на цифровому носії, і акт приймання-передачі виконаних робіт в двох екземплярах.

Замовник здійснює авансовий платіж у розмірі 30% від договірної ціни і до початку виконання робіт. Кінцевий розрахунок за виконані роботи проводиться замовником протягом 15 банківських днів після підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт за всіма об'єктами шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника, за мінусом суми авансового платежу (пункт 5.1 та 5.2 договору).

У відповідності до п. 6.1 договору за невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством.

У випадку порушення передбаченого пунктом 5.2 договору строку кінцевого розрахунку за виконанні роботи замовник сплачує підряднику за кожен день прострочення пеню у розмірі 0,2 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Матеріали справи містить копію додаткової угоди № 1 від 30.12.2011 та додаткової угоди №4 від 26.08.2013 до договору № У-351-11 від 27.09.2011 на виконання робіт з розробки робочих проектів з реконструкції КЛ-6 кВ загальною довжиною 2,41 км (Краснодон, Красний Луч) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об"єднання", у відповідності до яких контрагенти домовилися внести зміни до умов договору, а саме: визначили в новій редакції строки виконання робіт та термін дії договору.

Одночасно контрагентами, на виконання умов договору, було погоджено та підписано кошторисну документацію на виконання робіт, відповідно до якого визначено виконавця роботи, та встановлені строки виконання робіт по кожному етапу договору.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору, вартість виконаних позивачем робіт повністю не сплатив, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 38154,74 грн. та за несвоєчасне виконання зобов'язань нарахована пеня в розмірі 3694,22 грн., збитки від зміни індексу інфляції в розмірі 3140,36 грн. та 3% річних в сумі 103,68 грн.

Крім того, позивач звернувся до суду з проханням зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об"єднання" підписати двосторонні акти приймання-передачі виконаних робіт до договору № У-351-11 від 27.09.2011 на виконання робіт з розробки робочих проектів з реконструкції КЛ-6 кВ загальною довжиною 2,41 км (Краснодон, Красний Луч) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об"єднання".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Положення статті 626 Цивільного кодексу України передбачають, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Разом із тим частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Правові позиції втілені у статті 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини за договором на виконання робіт, який за своєю правовою природою є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт.

З огляду на правові приписи статті 887 Цивільного кодексу України вбачається, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що замовник здійснює авансовий платіж у розмірі 30% від договірної ціни до початку виконання робіт.

На виконання умов договору, відповідач здійснив авансовий платіж у сумі 16500,00 грн. З моменту зарахування грошових коштів, позивач приступив до виконання покладених на нього зобов'язань визначених договором.

Відповідно до пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до вимог статей 853, 854 Цивільного Кодексу України обов'язком замовника є прийняти роботу, виконану підрядником та оплатити її вартість у строки передбачені умовами договору. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно із статтею 889 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Договір підряду є двосторонньо-зобов'язальним, оскільки і виконавець, і замовник наділені як правами, так і обов'язками. На виконавця покладено обов'язок виконати роботу і надано право на одержання відповідної плати або відшкодування фактичних витрат, необхідних для виконання договору. Замовник у свою чергу зобов'язаний прийняти і оплатити роботу.

З аналізу викладеного вбачається, що договір підряду є оплатним, і обов'язок замовника прийняти та оплатити певну роботу, відповідає обов'язку підрядника - виконати в повному обсязі визначену умовами договору роботу.

Так, стаття 890 Цивільного Кодексу України покладає на підрядника ряд зобов'язань, серед яких, зокрема, передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.

Порядок приймання-передачі виконаних робіт сторони встановили у розділі 4 договору, пунктом 4.3 якого передбачили, що здача та приймання робіт здійснюється окремо по кожному об'єкту. Після отримання від замовника погодженого робочого проекту, підрядник протягом 5 днів передає замовнику по накладній укомплектований робочий проект у чотирьох екземплярах на паперовому носії та у електронному вигляді на цифровому носії, і акт приймання-передачі виконаних робіт в двох екземплярах.

Отже, відповідно до вимог закону та умов договору, позивач зобов'язаний виконати належним чином обумовлені договором роботи і здати їх відповідачу, після чого він отримує право вимагати від останнього оплати виконаних робіт в строки та в розмірі, встановленому договором.

Матеріали справи не містять доказів виконання позивачем обов'язку щодо повідомлення відповідача про виконання спірних робіт у повному обсязі (направлення робочого проекту) та, відповідно, відсутні докази того, що відповідач їх оглядав і приймав.

Надана позивачем товарно-транспортна накладна (експрес накладна Нової пошти) від 20.06.2014 за №9732, не може бути беззаперечним доказом направлення замовнику (відповідачу у справі) робочих проектів та актів виконаних робіт, виходячи з наступного.

З огляду на положення Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, товарно-транспортна накладна є обов'язковим документом, який повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Типова форма товарно-транспортної накладної затверджена наказом Мінтрансу, Мінстату України від 29.12.1995 № 488/346, відповідно до якого встановлено, що в товарно-транспортній накладній мають бути зазначені відомості про вантаж.

Відповідно до пункту 11.1. Правил, товарно-транспортна накладна та дорожні листи є основними документами на перевезення вантажів, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їхнього переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (пункт 1 Правил).

Отже, сама по собі товарно-транспортна накладна є лише документом, що оформлює процес (послуги) перевезення вантажу та не дозволяє відобразити усі дані, які необхідні для здійснення господарської операції та її належного документального підтвердження, як-то визначення посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, або особу, яка уповноважена діяти від імені відповідача, зокрема, у матеріалах справи відсутня будь-яка довіреність, якою уповноважено представника відповідача на отримання від позивача та дані, що дають змогу визначити повноваження таких осіб на вчинення вказаних дій.

Суд апеляційної інстанції відзначає, що в розумінні статей 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його вимоги та доводи щодо виконання відповідачем зобов'язань за договором в частині повного розрахунку за фактично виконані обсяги робіт.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" у прохальній частині просить суд, зокрема, зобов'язати відповідача підписати двосторонні акти приймання-передачі виконаних робіт до договору № У-351-11 від 27.09.2011 на виконання робіт з розробки робочих проектів з реконструкції КЛ-6 кВ загальною довжиною 2,41 км (Краснодон, Красний Луч) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об"єднання".

Приписами статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як передбачено статтями 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення позовного провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно з частини 6 статті 13 Цивільного кодексу України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Нормами статті 16 Цивільного Кодексу України та статті 20 Господарського Кодексу України передбачено, що особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цими статтями способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з системного аналізу вище наведених правових норм випливає, що захист прав особи здійснюється способом, що визначений законодавством.

Проте, серед способів захисту, передбачених статтею 16 Цивільного Кодексу України та статті 20 Господарського Кодексу України, не передбачено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до підписання актів виконаних робіт.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів відзначає, що до компетенції суду не віднесені повноваження щодо встановлення юридичного факту і суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, у зв'язку з чим приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав та інтересів, які, на його думку, порушено відповідачем.

Беручи до уваги, що позивач не довів суду факт порушення своїх законних прав та інтересів з боку відповідача, а також правових підстав для виконання відповідачем зобов'язань з оплати за договором № У-351-11 від 27.09.2011 на виконання робіт з розробки робочих проектів з реконструкції КЛ-6 кВ загальною довжиною 2,41 км (Краснодон, Красний Луч) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об"єднання", колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про не обґрунтованість позовних вимог та визнав їх такими, що не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пунктом 4 частиною 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2015 по справі № 922/9/15 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20 березня 2015 року по справі № 922/9/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12 червня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.