ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.06.2015 Справа № 907/1000/14

За позовом ФОП ОСОБА_1 с.Минай, Ужгородського району

До відповідача ПАТ «Ужгородський Турбогаз» м.Ужгород

Про стягнення заборгованості на суму 545957,50 грн. витрат на поліпшення орендованого майна.

Головуючий Суддя О. С. Йосипчук

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 - представник

від відповідача - Марамигин П.В. - представник, Васильєв А.А. - представник

СУТЬ СПОРУ: Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 с.Минай заявлено позов до публічного акціонерного товариства «Ужгородський Турбогаз» м.Ужгород про стягнення заборгованості на суму 545957,50 грн. витрат на поліпшення орендованого майна.

Означені вище позовні вимоги ґрунтуються на факті вчинення позивачем взаємно обумовленого комплексу будівельно-ремонтних робіт на складських приміщеннях, отриманих від відповідача у оренду, згідно договору оренди від 25.12.2003р.

Згідно пояснень позивача, за договором оренди від 25.12.2003р. він отримав у оренду складські приміщення в АДРЕСА_1, загальною площею 2256 кв.м. на термін до 25.12.2013р. (п.11.1 договору оренди). Упродовж користування орендованим майном, учасниками цього договору оренди було узгоджено необхідність проведення будівельно-ремонтних робіт шляхом складання локального кошторису, а також виконано ці роботи за допомогою підрядчика ФОП ОСОБА_3. на підставі договору підряду на будівництво від 12.03.2004р. (Акт приймання-передачі виконаних підрядних робіт).

Таким чином, зважаючи на те, що вартість узгоджених із відповідачем будівельно-ремонтних робіт, із урахуванням інфляційних втрат, на момент звернення із позовом, становить 545957 грн.(з яким пряма заборгованість без інфляційних втрат становить 196544 грн.), сума боргу має бути стягнута із відповідача примусово з огляду на приписи ст.193 ГК України, ст.ст.526, 527, 626,628,629 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на поясненнях на позовну заяву. Зокрема стверджує про недоведеність факту здійснення будівельно-ремонтних робіт наявними у справі матеріалами. Спростовуючи твердження позивача про проведення робіт, відповідача надав суду власні докази; - самостійно складені комісійні акти, тощо.

Настоюючи на твердженні про відсутність факту проведення робіт, плату за яку вимагає позивач, відповідачем заявлено клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи та означено судового експерта, яка з огляду на обставини справи була проведена, відповідно до Ухвали господарського суду Закарпатської області від 05.12.2014р. по справі №907/1000/14.

Експертним висновком №225 факт проведення робіт по поліпшенню орендованого майна у спірній ситуації було підтверджено. Поряд з цим, відповідач, не задовольнившись висновками експерта, оспорив експертний висновок та заявив клопотання про призначення повторної судової експертизи, яке було відхилене судом через відсутність обґрунтованих підстав. Відхиляючи клопотання про призначення повторної судової експертизи, суд зіслався на відсутність суперечливостей між висновками експертного висновку та між самим експертним висновком та матеріалами справи. До того ж, висновок судового експерта судом не було прийнято за преюдицію, а перевірено на достовірність, поряд із іншими матеріалами. Окремо судом звернуто увагу на те, що при призначенні експертизи та експерта були враховані виключно доводи самого відповідача.

Окремо від суті заперечень по суті, відповідачем заявлено суду клопотання про застосування наслідків сплину строку позовної давності у спорі. Пояснення відповідача з цього приводу, обмежились обставинами за яких орендоване майно було повернуто самим позивачем та, у зв'язку із цим - припинено сам договір оренди, що і стало початком перебігу строку позовної давності у спорі, відповідно до положень ст.786 ЦК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Суд встановив:

Судовим розглядом справи встановлено, що між відкритим акціонерним товариством "Ужгородський турбогаз"(відповідач у справі), як Орендодавцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач у справі), як Орендарем, було укладено договір оренди НОМЕР_1 від 25.12.2003р. На підставі вказаного договору відповідачем передано, а позивачем прийнято у строкове платне користування складські приміщення загальною площею 2 256 кв. м, розташовані за адресою: м.Ужгород, АДРЕСА_1, про що сторонами складено акт приймання-передачі від 26.12.2003р. Договір оренди НОМЕР_1 від 25.12.2003 р. укладено строком на 10 років (з 25.12.2003р. по 25.12.2013р.). Означений факт встановлено у Рішенні господарського суду Закарпатської області по справі №5008/141/2012.

У відповідності до п.5.2.2. та п.7.3. згаданого вище договору оренди та за погодженням із орендодавцем (відповідач у справі) позивач у вересні 2004 року здійснив комплекс будівельно-ремонтних робіт на орендованому приміщенні на загальну суму 196000 грн., що підтверджується Локальним кошторисом 2-1-1 на ремонт покрівлі складських приміщень, складеним сторонами спору 10.03.2004р. та Актами приймання-передачі виконаних підрядних робіт за вересень 2004р. на суму , за жовтень 2004р., складеними між позивачем на підрядчиком ФОП ОСОБА_3., що діяв відповідно до договору підряду на будівництво від 12.03.2004р.

Таким чином, у охопленому договором оренди НОМЕР_1 від 25.12.2003р., у періоді перебування у орендних відносинах із відповідачем, позивачем здійснено ремонтні роботи на орендованому приміщенні, внаслідок чого це приміщення зазнало покращення. При цьому, покращення є невід'ємними від предмета оренди.

Факт проведення будівельно-ремонтних робіт, якими обґрунтовує свої вимоги позивач, додатково підтверджено судовою експертизою, де судового експерта для висновків у цій справі визначено із урахуванням клопотання ПАТ «Ужгородський турбогаз» (Лист від 05.12.2014р.). Згідно із експертним висновком №225 від 27.04.2015р. підтверджено факт виконання позивачем робіт по поліпшенню орендованого майна, які передбачені договором підряду на будівництво №1 від 12.03.2004р. та у обсязі, визначеному у Локальному кошторисі від 10.03.2004р. При цьому, фактична вартість здійснених будівельних робіт та внесених поліпшень спірного майна, проіндексована, відповідно до офіційного індексу інфляції за період з дня понесення витрат на поліпшення до дня підписання акту приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві (12.11.2912р.) та із урахуванням фактичного зносу, становить 275420 грн.

Зважаючи на висновки судового експерта, суд критично ставиться до розрахунку позову, зробленому позивачем у справі. Згідно розрахунку позивача, вартість витрат та покращення у спірній ситуації становить 545957 грн. з яких сума 196544 грн. вартість фактично понесених витрат станом на 2004 рік, а сума 349413 грн.- інфляційні втрати. Разом з цим, у періоді 2004р.-2014р. оскільки сукупний індекс інфляції (із урахуванням дефляції) становить індекс 2,778, розмір позовної вимоги позивача слід визнати обґрунтованою у розмірі заявленого позову.

Як видно із висновку експерта №225, судовий експерт володіє достатнім рівнем спеціальних знань для постановки висновків у даному спорі, а сам огляд спірного приміщення було здійснено у присутності представників обох сторін спору.

Спір між сторонами виник з приводу відшкодування відповідачем витрат, які поніс позивач, внаслідок здійснення будівельно-ремонтних робіт в узгодженому із орендодавцем обсязі та у періоді перебування із ним у орендних правовідносинах.

Позивач, посилаючись на факт фактичного виконання своїх зобов'язань по проведенню робіт зі згоди відповідача, звертається із вимогою про відшкодування витрат, пов'язаних із виконанням робіт, які передбачені п.5.2.2. та п.7.3. договору оренди, а тому мають бути відшкодованими власником.

На підставі досліджених в процесі судового розгляду доказів суд надає правовий аналіз всіх встановлених обставин справи в сукупності та констатує такі висновки.

Правовідносини сторін, що виникли із договору оренди НОМЕР_1 від 25.12.2003р., підпадають під регламентацію норм Господарського кодексу України ( в силу п.4 розділу ІХ "Прикінцеві та перехідні положення") та Цивільного кодексу України ( в силу п.4 "Прикінцевих та перехідних положень").

Право орендаря за згодою власника змінювати стан речі, переданої йому у оренду, унормовано правилами ст.773 ЦК України. При цьому, у випадку коли поліпшення стану орендованого майна відбулося зі згоди власника цього майна, наймач (орендар) має право на відшкодування вартості необхідних витрат, відповідно правил ст.778 ЦК України. Таким чином, позивач є носієм суб'єктивного права, передбаченого ст.ст.773, 778 ЦК України, а, відтак, його майнові права, в частині відшкодування витрат на поліпшення отриманого у оренду майна (складські приміщення загальною площею 2 256 кв. м, розташовані за адресою: м.Ужгород, АДРЕСА_1) у сумі 545957 грн. слід визнати порушеними.

Із урахуванням установлених судовим розглядом спору обставин, суд визнає неспроможними заперечення відповідача з приводу відсутності факту проведення будівельно-ремонтних робіт позивачем. Господарська операція, яка здійснена позивачем на підрядником зафіксована документами первинного бухгалтерського обліку, сутність і зміст яких відповідачем не спростовані.

Посилання відповідача на формальні недоліки оформлення експертного висновку та Акти комісійного огляду місця проведення робіт, які складені одноособово відповідачем без залучення експерта та представників контрагента у договорі не можуть домінувати над поданими позивачем доказами фактичного проведення робіт, погоджених із власником майна, які, до того ж додатково підтверджені висновками судового експерта, який, у свою чергу, призначено за клопотанням самого ж відповідача.

За таких обставин, докази позивача є більш переконливими

Поряд з цим, відповідно спеціальної ст.786 ЦК України, до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. При цьому, її перебіг починається із моменту припинення договору найму.

За загальним правилом, позовна давність - це строк у межах якого порушене право підлягає захистові (поновленню). Відповідно, сплин позовної давності, за умови заявлення про це суб'єктом обов'язку, є юридичним явищем, правовим наслідком якого, у випадку розгляду спору про захист права судом, є відмова від задоволення позову, згідно загальних правил ст.267 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, договір оренди НОМЕР_1 від 25.12.2003р. було укладено на термін до 25.12.2013р. (п.11.1. договору оренди). Водночас, Актом повернення з оренди частини приміщення від 12.11.2012р. позивач повернув відповідачу предмет оренди у задовільному стані. Таким чином, оскільки не доведене зворотне, сторони договору оренди погодили між собою повернення того майна, яке було передане у оренду.

У відповідності до п.11.5, дострокове припинення договору оренди НОМЕР_1 можливе внаслідок взаємної згоди сторін. Слід зауважити, що сторонами договору врегульовано порядок припинення договору, а не його розірвання, що не передбачає оформлення цього явища у тій формі у якій здійснено сам договір (ст.654 ЦК України, ст.188 ГК України, у контексті ст.ст.651, 653 ЦК України).

Відповідно п.2 ст.795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (Актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму (у нашому випадку - оренди) припиняється. Правило припинення договору найму фактом узгодженої зміни володільця, у зворотньому порядку, підтверджується і конструкцією п.2 ст.785 ЦК України, яка передбачає продовження відносин оренди до часу фактичного повернення майна наймодавцю. Отже, позаяк поняття «припинення договору» є ширшим за поняття «розірвання договору», воно охоплює інші випадки припинення дії договору, у тому числі і шляхом повернення майна наймодавцеві. Таким чином, внаслідок повернення позивачем відповідачу орендованого приміщення, відбулось припинення договору оренди НОМЕР_1, як цивільно-правового явища, що співпадає із припиненням зобов'язання. Тому, позаяк припинення договору є родовим поняттям, що охоплює поняття розірвання договору та інші випадки припинення договору як два видові поняття, правовідносини між сторонами спору, що виникли із договору оренди НОМЕР_1, слід вважати припиненими з дати повернення спірного майна відповідачеві - 12.11.2012р. За таких обставин, відповідно, до правил ст.786 ЦК України, перебіг позовної давності по вимозі позивача про стягнення заборгованості на суму 545957,50 грн. витрат на поліпшення орендованого майна розпочинається 12.11.2012р. та закінчується 13.11.2013р.

Із урахуванням того, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права 10.10.2014р. (поза межами строку позовної давності), а відповідач заявив суду про застосування наслідків сплину позовної давності, вимоги позивача слід вважати такими, що погашені сплином строку позовної давності, відповідно до положень ст.786 ЦК України та п.4 ст.267 ЦК України. Тому позов задовольнянню не підлягає.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін

До обставин, на яких відповідач обґрунтовує свої заперечення, відносяться обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою заперечень відповідача.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується відповідача, який повинен доказати факти, на підставі яких позовні вимоги заперечуються.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів - підстав позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. Тому обставини заперечення повинні бути доведені і не можуть базуватись на припущеннях.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Разом з цим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів що спростовували б факт вчинення позивачем робіт при використання майна відповідача на умовах оренди.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України та п.4 ст.267 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.06.2015р.

Суддя Йосипчук О. С