РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/8542/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз»

про стягнення 509 651,86 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Лаврик А.М. - довіреність б/н від 25.12.2014 року;

від відповідача: Литвиненко О.С. - довіреність №2 від 12.01.2015 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» про стягнення 509 651,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасності оплати отриманих послуг, згідно умов Договору №УГВ2949/06-11 на надання послуг по видобуванню, збору, підготовці та транспортуванню природного газу, нафти та газового конденсату від 20.04.2011 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов стягнувши з відповідача на свою користь 193 897,16 грн. - пені, 23 267,66 грн. - 3% річних, 292 487,04 грн. - інфляційних втрат, 10 885,45 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 20.05.2015 року.

20.05.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 20.05.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 20.05.2015 року представник відповідача просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 12.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2011 року між Дочірньою компанією «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування», далі по тексту - виконавець, позивач, ПАТ «Укргазвидобування») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі по тексту - замовник, відповідач, ТОВ «Карпатигаз») укладено договір №УГВ2949/06-11 на надання послуг по видобуванню, збору, підготовці та транспортуванню природного газу, нафти та газового конденсату (далі по тексту - Договір), за умовами якого виконавець зобов'язується за плату надати замовнику послуги по видобуванню. Збору, підготовці та транспортуванню природного газу, нафти та газового конденсату, а замовник зобов'язується оплатити Виконавцю вартість наданих послуг на умовах, передбачених Договором.

У пункті 2.6 Договору закріплено обов'язок Замовника своєчасно проводити оплату послуг Виконавця згідно з п.4.2 даного Договору.

Відповідно до п.4.2 Договору оплата за послуги, що будуть надані в наступному місяці, здійснюється шляхом 100% передоплати до 20 числа поточного місяця, в розмірі, визначеному за попередній місяць, з наступним корегуванням суми по факту надання послуг відповідно до підписаних Актів приймання-передачі наданих послуг протягом 10 (десяти) днів з моменту їх підписання на рахунки Виконавця.

Виконавець свої зобов'язання за Договором виконував належним чином та в повному обсязі.

Факт надання Виконавцем (позивачем) послуг та прийняття їх відповідачем, в даному випадку, у серпні-жовтні 2014 року підтверджується підписаними між сторонами:

- Актом приймання-передачі наданих послуг за серпень 2014 року по видобутку, збору, підготовці та транспортуванню вуглеводнів №8/14-1 від 31.08.2014р.,

- Актом приймання-передачі наданих послуг за серпень 2014 року по видобутку, збору, підготовці та транспортуванню газового конденсату №8/14-2 від 31.08.2014р.,

- Актом приймання-передачі наданих послуг за вересень 2014 року по видобутку, збору, підготовці та транспортуванню вуглеводнів №9/14-1 від 30.09.2014р.,

- Актом приймання-передачі наданих послуг за вересень 2014 року по видобутку, збору, підготовці та транспортуванню газового конденсату №9/14-2 від 30.09.2014р.,

- Актом приймання-передачі наданих послуг за жовтень 2014 року по видобутку, збору, підготовці та транспортуванню вуглеводнів №10/14-1 від 31.10.2014р.,

- Актом приймання-передачі наданих послуг за жовтень 2014 року по видобутку, збору, підготовці та транспортуванню газового конденсату №10/14-2 від 31.10.2014р. (далі разом по тексту - акти).

Вартість наданих Виконавцем у серпні 2014 року послуг, згідно вказаних актів, склала 5 447 091.75 грн., у вересні 2014 року - 5 147 261,50 грн., у жовтні 2014 року - 5 161 864,00 грн.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що на думку позивача відповідач порушив умови Договору, щодо своєчасності оплати отриманих послуг, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції передбачені умовами Договору та нормами чинного законодавства України.

З урахуванням умов Договору, остаточний розрахунок за отримані у серпні 2014 року послуги мав бути здійснений Відповідачем 10.09.2014р., за отримані у вересні 2014 року послуги - 10.10.2014р., за отримані у жовтні 2014 року послуги - 10.11.2014р.

В той же час, розрахунок за надані у серпні 2014 року послуги здійснений Відповідачем лише 21.10.2014р., за послуги вересня 2014 року - 21.10.2014р. у сумі 373 664,00 грн. та 22.10.2014р. у сумі 4 773 597,50 грн., за послуги жовтня 2014 року - 1 068 091,75 грн. сплачено своєчасно, решта - 4 093 772,25 грн. сплачені 12.11.2014р. у сумі 1 656 772,25 грн., 13.11.2015р. у сумі 7 815,00 грн. та 14.11.2014р. у сумі 2 429 185,00 грн..

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів та наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідачем в порушення умов Договору несвоєчасно (з порушенням умов договору) оплачено вартість отриманих послуг.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач, керуючись п. 6.2. Договору просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 193 897,16 грн.

Згідно з п. 6.2. Договору, в випадку несвоєчасного та/або неповного перерахування коштів відповідно до п.4.2 даного Договору Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 193 897,16 грн., нормативно та документально доведені.

20.05.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позивач просив суд зменшити розмір пені на 75% до 48 474,29 грн.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України).

Згідно з п.2.4. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір пені, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання може бути зменшений у виняткових випадках за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт З статті 83 ГПК). У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної пені таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми пені, що підлягає стягненню (підпункт 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від № 18).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи відзив на позовну заяву відповідача, та доводи які викладені в ньому, а також висловлені в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про застосування права, наданого йому п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України та зменшити розмір пені до 48 474,29 грн.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 23 267,66 грн. - 3% річних, 292 487,04 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 23 267,66 грн. - 3% річних, 292 487,04 грн. - інфляційних втрат, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (04053, м. Київ, ВУЛИЦЯ КУДРЯВСЬКА, будинок 13-19, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, ВУЛИЦЯ КУДРЯВСЬКА, будинок 26/28, ) 48 474 (сорок вісім тисяч чотириста сімдесят чотири) грн. 29 коп. - пені, 23 267 (двадцять три тисячі двісті шістдесят сім) грн. 66 грн. - 3% річних, 292 487 (двісті дев'яносто дві тисячі чотириста вісімдесят сім) грн. 04 коп. - інфляційних втрат, 7 284 (сім тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 58 коп. - судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 05.06.2015 року.