КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 5002-7/758-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача - Толсторебров І.М.,

від відповідача 1 - не з'явились,

від відповідача 2 - не з'явились,

від відповідача 3- не з'явились,

від третьої особи 1- не з'явились,

від третьої особи 2- не з'явились,

від третьої особи 3- не з'явились,

від третьої особи 4- не з'явились,

від третьої особи 5- не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" б/н від 02.04.15

на ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013

у справі №5002-7/758-2012

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", м. Київ

до 1.товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД",м. Сімферопль

2. товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Реал Естейт" м. Сімферопль

3. товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Консоль-Строй ЛТД" м. Сімферопль

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

1.Фізична особа Чередниченко Віталій Олександрович, м. Красноармійськ, Донецька обл.

2.Фізична особа Чередниченко Катерина Анатоліївна м. Красноармійськ, Донецька обл.

3. Фізична особа Мороз Олександр Олександрович, м. Дніпропетровськ

4. Приватне акціонерне товариство "Санаторій Корсан", м. Алушта

5. Фізична особа Подопригор Алла Федорівна, м. Ізмаїл

про стягнення 26 985 080,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013, у процесі виконання рішення суду у даній справі, затверджено мирову угоду, укладену між ПАТ "Банк "Київська Русь", ТОВ "Консоль ЛТД" та ТОВ "Реал Естейт" у редакції згідно ухвали суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, керуючись правом на оскарження наданим п. 9 ст. 106 ГПК України та враховуючи положення ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив її скасувати, оскільки при затвердженні мирової угоди було порушено вимоги чинного законодавства, фактично визнано зміст угоди, що остаточно не вирішує спору.

Представники відповідачів 1, 2, 3 та третіх осіб 1, 2, 3, 4, 5 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належними чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка представників відповідачів 1, 2, 3 та третіх осіб 1, 2, 3, 4, 5 не перешкоджає розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для її повного розгляду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

У зв'язку із складною політичною ситуацією в Україні, а також окупацією території Автономної Республіки Крим матеріали господарської справи №5002 -7/758-2012 залишились в приміщенні господарського суду Автономної Республіки Крим, а відтак фактично втрачені.

За вказаних обставин позивач звернувся до Господарського суду Київської області з заявою про відновлення втраченої справи №5002-7/758-2012.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2015 задоволено заяву ПАТ "Банк "Київська Русь" про відновлення втраченої справи № 5002 -7/758-2012 та відновлено справу Господарського суду Автономної Республіки Крим № 5002-7/758-2012 в обсязі наданих суду матеріалів, яких достатньо для апеляційного оскарження ухвали Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 року у справі № 5002-7/758-2012. При цьому суд керувався положеннями ст. 65, 86 Господарського процесуального кодексу України, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", абз. 2 ч. 3 ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 р. № 2 "Про внесення змін і доповнень до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України".

Так, як вбачається з матеріалів справи, у березні 2012року ПАТ "Банк "Київська Русь" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою про стягнення з ТОВ фірми "Консоль ЛТД", ТОВ фірми "Реал Естейт" та ТОВ "Будівельна компанія Консоль-Строй ЛТД" 26989473,06 грн., у тому числі: 22000000грн. основної заборгованості за кредитом, 4408333,35 грн. процентів за користування кредитом, 302673,96 грн. пені, 132000грн. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 146465,75 грн.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 31 січня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ фірми "Консоль ЛТД" та ТОВ фірми "Реал Естейт" на користь ПАТ "Банк "Київрька Русь" 22000000грн. заборгованості за кредитом, 4408333,35 грн. суми боргу по процентам, 301897,35 грн. пені, 132000грн. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 142849,32 грн. та 64380грн. судового збору. В позові до ТОВ "Будівельна компанія Консоль- Строй ЛТД" відмовлено.

19 лютого 2013 року на виконання даного рішення суду видано відповідний наказ.

19 листопада 2013 року на розгляд господарського суду Автономної Республіки Крим надійшла зава ТОВ фірми "Реал Естейт" про затвердження мирової угоди від 18 листопада 2013 року у справі №5002-7/758-2012 укладеної між ТОВ фірмою "Реал Естейт", ТОВ фірмою "Консоль ЛТД" та ПАТ "Банк "Київська Русь".

Як зазначалось вище, ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013, у процесі виконання рішення суду у даній справі, затверджено мирову угоду, укладену між ПАТ "Банк "Київська Русь", ТОВ "Консоль ЛТД" та ТОВ "Реал Естейт" у редакції згідно ухвали суду.

Так, п. 2.2 затвердженої мирової угоди, встановлено, що у випадку порушення строків виконання грошових зобов'язань, передбачених п.п. 2.1. Мирової угоди, Боржник 1 та/або Боржник 2 сплачують Стягувачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10% (десять процентів) річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також відшкодовують всі збитки, спричинені Стягувачу у зв'язку із невиконанням Боржниками своїх зобов'язань.

Слід зазначити, що ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Статтею 174 ГК України та ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

За приписами ч. 4 ст. 78 ГПК України, про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Згідно ч. З ст. 111 Закону України «Про виконавче провадження», сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом, оспорювати належність майна і його оцінку, подавати письмові заперечення проти розрахунку державного виконавця щодо розподілу коштів між стягувачами.

Мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв судове рішення (ч. 4 ст. 121 ГПК України). Ухвали, постанови судів у господарських справах у відповідності зі ст. 3 Закону України є виконавчими документами і підлягають виконанню державною виконавчою службою. З огляду на вказане, слід врахувати позицію Вищого господарського України, який у постанові 16.02.2011 №13/210/10 чітко зазначив про те, що оскільки мирову угоду не можна вважати зобов'язанням у цивільно - правовому розумінні, так як її укладання, затвердження і виконання регламентовано певними положеннями Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження», то підстав для застосування ст. 625 ЦК України до грошового зобов'язання, що виникло з мирової угоди немає.

Окреслені вище норми чинного законодавства були залишені поза увагою суду першої інстанції при затвердженні оскаржуваної ухвали. Крім того, умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмету.

Стаття 78 ГПК України також передбачає, що мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. В той же час, п. 3.1 оскаржуваної ухвали про затвердження мирової містить посилання на зобов'язання боржника здійснити виділ в натурі і реєстрацію права власності як на окремий об'єкт нерухомості на адміністративний корпус, який входить до комплексу будівель виробничої бази розташованої за адресою АР Крим, м. Сімферополь, вул. Бородіна, 16.

Зважаючи на те, що предметом позовних вимог у справі №5002-7/758- 2012, в межах якої і було винесено оскаржувану ухвалу, є виключно стягнення кредитної заборгованості, пункт 3.1 мирової угоди неправомірно затверджений судом.

Слід також звернути увагу на п. 3.2 затвердженої господарським судом мирової угоди, де передбачено обов'язок боржника у майбутньому укласти іпотеки та застави визначеного майна.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути майбутньому.

Господарським судом АР Крим при винесенні оскаржуваної ухвали про затвердження мирової угоди не перевірено особу власника того об'єкту рухомого майна, щодо якого боржник за такою мировою угодою має мір укласти договори іпотеки та застави, в той час як постановою Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 13.03.2012 № 6 встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За викладених обставин, існує ймовірність приналежності вказаного у мировій угоді нерухомого майна третій особі, інтереси якої в результаті затвердження такого тексту мирової угоди і, як наслідок, укладення наведених договорів іпотеки та застави можуть бути порушені. Варто наголосити на тому, що можливість укладення мирової угоди встановлена законодавцем з метою остаточного вирішення спору між сторонами. Вищий господарський суд України з цього приводу зазначає, що мирова угода не може бути затверджена, якщо остаточно не вирішує спору та призводить до виникнення нового спору (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.20Ир. №18).

Враховуючи викладене, наявність в укладеній мировій угоді положень про графік розрахунку за заборгованістю (п. 2.1 затвердженої ухвали про затвердження мирової угоди), зокрема, свідчить про подальше існування правовідносин між сторонами шляхом прийняття на себе відповідних зобов'язань, невиконання яких може стати підставою для нових судових справ. Крім того, невиконання боржниками (ТОВ Фірма «Консоль ЛТД», ТОВ Фірма «Реал Естейт») умов мирової угоди підтверджує факт подальшого існування спору між сторонами.

За викладених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про скасування ухвали господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 про затвердження мирової угоди.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2013 у справі № 5002-7/758- 2012 скасувати.

2. Справу №5002-7/758- 2012 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко