РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/8416/15-г
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дозор Сервіс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Світ побуту"

про стягнення 10 280,60 грн.

Представники сторін:

від позивача: Данилова К.А. - представник за довіреністю № б/н від 23.02.2015 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Дозор Сервіс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" про стягнення 10 280,60 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами був укладений договір № 269/06/ТО13 від 29.03.2013 року про технічне обслуговування обладнання системи автоматичної пожежної сигналізації та системи проти димного захисту.

Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по технічному обслуговуванню технічних засобів систем автоматичної пожежної сигналізації (АПС) та системи проти димного захисту (СПЗ), далі Послуги, а замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх на умовах, в строки та розмірі які обумовлені цим договором.

Відповідно до додатку № 1 вартість послуг складає 7 098,00 грн.

Як вбачається з акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) виконавцем надавались послуги у вересні 2013 року, однак відповідач вказані послуги не оплатив.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 7 098,00 грн.

Також позивач нарахував відповідачеві за несвоєчасне виконання умов договору інфляційні втрати в сумі 2 633,36 грн., 3 % річних у сумі 319,19 грн., пеню у сумі 230,05 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.04.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.05.2015 року.

15.05.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду від 07.04.2015 року.

Представники сторін в судове засідання 25.05.2015 року не з'явилися, вимоги ухвали суду від 07.04.2015 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 010, 015 відповідно, але 25.05.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.05.2015 року розгляд справи відкладено на 08.06.2015 року.

У судове засідання 08.06.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 07.04.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами був укладений договір № 269/06/ТО13 від 29.03.2013 року про технічне обслуговування обладнання системи автоматичної пожежної сигналізації та системи проти димного захисту.

Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по технічному обслуговуванню технічних засобів систем автоматичної пожежної сигналізації (АПС) та системи проти димного захисту (СПЗ), далі Послуги, а замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх на умовах, в строки та розмірі які обумовлені цим договором.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1.2. договору послуги надаються на об'єкті замовника: житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 13а.

Відповідно до п. 2.3.5 договору замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх в строки та розмірах, які обумовлені в цьому договорі.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість послуг на місяць встановлюється відповідно до додатку № 1 до цього договору і перераховується замовником щомісячно на розрахунковий рахунок виконавця згідно даного договору шляхом передоплати не пізніше 30 числа поточного місяця, в якому надаються послуги.

Відповідно до п. 3.3. договору до закінчення поточного місяця виконавець надає замовнику два примірники акта приймання наданих послуг, які останній зобов'язаний до 30 числа поточного місяця підписати і повернути один примірник підписаного акта виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник має право не підписувати акт та зобов'язаний в той же строк, у письмовій формі, надати виконавцю свої обґрунтовані заперечення.

Відповідно до додатку № 1 вартість послуг складає 7 098,00 грн.

Відповідно до п. 3.4. договору за умови неповернення замовником підписаного акта приймання наданих послуг чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданий виконавцем у звітному місяці, в строк призначений в п 3.3. даного договору, вважається, що послуги в такому місяці надані виконавцем в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а акт приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами.

Як вбачається з акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) № РН-0023392 від 30.09.2013 року виконавцем надавались послуги у вересні 2013 року на суму 7089,00 грн., однак відповідач вказані послуги не оплатив.

Відповідно до п. 5.2. договору у випадку порушення замовником термінів оплати послуг згідно п. 3.1. цього договору, виконавець по закінченню 5-ти діб з моменту виникнення заборгованості припиняє надання послуг замовнику та повідомляє про це останнього та органи пожежної охорони м. Києва.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 7 098,00 грн.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивачем надані послуги, а відповідачем не здійснено оплату наданих послуг, тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 7 098,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також за невиконання умов договору позивач нарахував відповідачеві пеню у сумі 230,05 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбула Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання» передбачає, що Цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 5.1.2. договору замовник несе відповідальність за порушення термінів оплати послуг - у вигляді обов'язку по сплаті виконавцю штрафних санкцій в розмірі облікової ставки НБУ, за кожний прострочений день.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення пені у сумі 230,05 грн. за розрахунком позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 2 633,36 грн., 3 % річних у сумі 319,19 грн.,

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 2 633,36 грн. та 3 % річних у сумі 319,19 грн. за розрахунком позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" (04213, м. Київ, вул. північна, 46 офіс 1; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дозор Сервіс" (03083, м. Київ, просп. Науки, будинок 54-Б, літера «А», нежиле приміщення № 377; ідентифікаційний код 33442495) заборгованість в розмірі 7 098 (сім тисяч дев'яносто вісім) грн. 00 коп., пеню у сумі 230 (двісті тридцять) грн. 05 коп., інфляційні втрати в сумі 2 633 (дві тисячі шістсот тринадцять три) грн. 36 коп., три проценти річних у сумі 319 (триста дев'ятнадцять) грн. 19 коп. та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 15.06.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий