РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа № 910/7752/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ»

до 1. Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління

юстиції у м. Києві

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДЕН ДІСТРІБЬЮШН»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Дочірнє підприємство «Голден Фудс»

про зняття арешту з транспортних засобів

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Булгаков В.С. за довіреністю № 908/юр від 14.01.2015 р.;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДЕН ДІСТРІБЬЮШН» (далі - відповідач-2) про зняття всіх арештів з належних позивачу на праві власності транспортних засобів: «Opel», модель «Insignia 2011», реєстраційний номер АА6966КТ, рік випуску 2011, дата реєстрації 07.10.2011 року, тип хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) WOLGM6EC4B1162590; «Infiniti», модель FХ37, реєстраційний номер АА6214ОМ, рік випуску 2011, дата реєстрації 07.09.2011 р., тип легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) JN1TCNS51U0441349; «Infiniti», модель QХ37, реєстраційний номер АА2420KI, рік випуску 2009, дата реєстрації 24.03.2011 р., тип легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) 5N3AA08C4AN901282, що накладені Відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві в рамках ВП № 44147423, № 45239634, № 44885671, № 44885741, № 42343469. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 27.03.2015 р. він звернувся до Центру № 12 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, щодо перереєстрації вказаних вище транспортних засобів на нього, проте йому було відмолено у вчиненні реєстраційних дій, оскільки щодо зазначеного майна накладені арешти ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва в межах виконавчих проваджень ВП № 44147423, ВП № 45239634, ВП № 44885671, ВП № 44885741, ВП № 42343469. Оскільки позивач вважає, що відповідач-1 не мав права накладати на спірне майно арешти в силу того, що воно належить на праві власності позивачу, останній вирішив звернутись з даним позовом до суду. При цьому, позивач відзначає, що він, керуючись приписами п. 5.4.1. укладеного з відповідачем-2 Договору застави прийняв рішення про прийняття у власність транспортних засобів «Opel», реєстраційний номер АА6966КТ та реєстраційний номер АА6214ОМ, й продаж від імені власника транспортного засобу «Infiniti», реєстраційний номер АА2420KI, про що складено протокол № 09/01-К від 29.01.2015 р. При цьому, рішенням від 25.03.2015 р. вирішено і третій транспортний засіб набути у власність.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/7752/15-г, на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дочірнє підприємство «Голден Фудс», розгляд справи призначено на 22.04.2015 р.

22.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.04.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання 22.04.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 20.05.2015 р.

20.05.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 20.05.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі № 910/7752/15-г на п'ятнадцять днів.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання 20.05.2015 р. повторно не з'явились, вимоги ухвал суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк вирішення спору у справі № 910/7752/15-г на п'ятнадцять днів, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 09.06.2015 р.

05.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а також клопотання № 736/12 від 02.06.2015 р., в якому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити та розглянути матеріали справи без його участі.

08.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі та письмові пояснення щодо підстав набуття ним права власності на спірні транспортні засоби. Також, від позивача надійшло клопотання про витребування від Управління ДАІ ГУ МВС у м. Києві документів, що підтверджують, що в базах даних державної автомобільної інспекції спірні транспортні засоби обліковуються за відповідачем-2.

В судове засідання 09.06.2015 р. представники відповідачів та третьої особи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідачів та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Суд розглянув у судовому засіданні та вирішив залишити без задоволення клопотання позивача про витребування від Управління ДАІ ГУ МВС у м. Києві документів, що підтверджують, що в базах даних державної автомобільної інспекції спірні транспортні засоби обліковуються за відповідачем-2, оскільки від відповідача-1 надійшли копії матеріалів виконавчих проваджень, в яких містяться довідки Управління ДАІ ГУ МВС у м. Києві, якими підтверджується реєстрація спірних автомобілів за відповідачем-2.

У судовому засіданні 09.06.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2009 р. між Відкритим акціонерним товариством «ПІРЕУС БАНК МКБ» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ») (позивач, банк) та Дочірнім підприємством «Голден Фудс» (позичальник) було укладено Кредитний договір № 167, відповідно до п. 1.1. якого, за умови виконання вимог п. 4.1. цього Договору, банк відкриває позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію з максимальним лімітом у сумі 36 297 306, 15 грн. на строк з 16.06.2009 р. по 18.07.2014 р. у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а позичальник зобов'язується використати кредит за цільовим призначенням згідно цього Договору, своєчасно та в повному обсязі повернути кредит банку та сплачувати банку нараховані за користування кредитом проценти, своєчасно, у строки, визначені цим Договором, належним чином виконувати свої зобов'язання за цим Договором.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит 1 не пізніше 15 червня 2013 року, кредит 2 - не пізніше 18 липня 2014 року.

Пунктом 3.1. Кредитного договору була визначена процентна ставка за користування кредитом, яка складає 14 відсотків річних, а з 16 червня 2012 року, відповідно до нової редакції, фіксована процентна ставка складає 21%, в період з 16.08.2012 р. по 01.02.2013 р. - 21, 50 % (п. 3.1 в редакції Додатку №7).

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору позичальник зобов'язався, зокрема, здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені Договором.

Як слідує з рішення господарського суду Закарпатської області від 08.09.2014 р. у справі № 910/13508/14 за позовом ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ДП «Голден Фудс» та ТОВ «Голден Дістрібьюшн» про стягнення 50316287,24 грн., позивач виконав свої зобов'язання перед позичальником, що підтверджується меморіальними ордерами від 19 червня 2009 р. № 536995 на суму 1638000 євро, від 03 липня 2009 року № 634824 на суму 962000 євро, від 21 липня 2010 року № 5215255 на суму 5072095,50 грн., від 23 липня 2010 року № 5308065 на суму 365315,22 грн. від 03 вересня 2010 № 6778060 на суму 546663,60 грн., від 08 вересня 2010 року № 6928384 на суму 1526193,73 грн., від 08 жовтня 2010 року № 8013424 на суму 552506,50 грн., від 21 січня 2010 року № 522996 на суму 145540169 грн., всього на суму 36297306,15 грн.

У свою чергу, позичальник свої зобов'язання за Кредитним договором щодо погашення кредиту у розмірі та у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, належним чином не виконав, зокрема, не повернув в строк до 15 липня 2013 року кредит 1 в розмірі 31 899 000, 00 грн., не провів жодних платежів в рахунок погашення кредиту. Не виконав відповідач у повному обсязі та у встановлений в договорі строк і свій обов'язок по сплаті відсотків за користування кредитом, тому борг по нарахованих відсотках за користування кредитом на момент прийняття вказаного судового рішення складав 11 407 599,87 грн.

При цьому, оскільки відповідно до п. 6.2. Кредитного договору за несвоєчасне виконання позичальником своїх зобов'язань повністю або частково, було передбачено, що позичальник сплачує банку пеню за кожний день порушення грошових зобов'язань виходячи з розміру подвійної процентної ставки НБУ, яка діє на момент такої сплати від суми простроченого / несвоєчасного платежу, позивач нарахував йому пеню за період з 02.07.2013 р. по 02.07.2014 р. в сумі 2 495 328,84 грн. за порушення строків сплати кредиту та 439 702,38 грн. за прострочення сплати процентів.

З урахуванням наведеного, а також з огляду на те, що зобов'язання позичальника за Кредитним договором були забезпечені в тому числі порукою, рішенням господарського суду Закарпатської області від 08.09.2014 р. у справі № 910/13508/14 було вирішено стягнути солідарно з Дочірнього підриємства «Голден Фудс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Дістрібьюшн» на користь Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» суму 50 316 287,24 грн., в т. ч. 35 973 656,15 грн. суми основного боргу по кредиту, 11 407 599,87 грн. боргу по процентах, 2 935 031,22 грн. пені за несвоєчасну сплату боргу та 73 080, 00 грн. на відшкодування судового збору.

Окрім поруки, виконання зобов'язань за Кредитним договором було забезпечено його сторонами Договором застави.

Зокрема, між позивачем (заставодержатель) та відповідачем-2 (заставодавець) було укладено Договір застави транспортного засобу № 167/13/1 від 17.05.2012 р., відповідно до п. 1.1. якого передбачено, що цей Договір забезпечує вимогу заставодержателя, яка випливає з Кредитного договору № 167 від 16.06.2009 р. із всіма змінами і доповненнями до нього, укладеного між заставодержателем (банк за Кредитним договором) та Дочірнім підприємством «Голден Фудз» (позичальник за Кредитним договором), за умовами якого позичальник зобов'язаний:

- повернути заставодержателю кредитні кошти надані у вигляді не відновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі 3 600 000, 00 євро в строк до 18.07.2014 р.:

- Кредит 1 в загальній сумі 3 100 000, 00 євро, що надані на поповнення обігових коштів та рефінансування заборгованості в іншому банку на строк до 15.06.2012 р., з якого:

а) кошти в сумі 1 638 000, 00 євро були надані позичальнику на рефінансування існуючої позики у ВАТ «Універсал Банк» до 19.06.2009 р.;

б) кошти в сумі 962 000, 00 євро були надані позичальнику на поповнення обігових коштів до 03.07.2009 р.

- Кредит 2 в загальній сумі 500 000, 00 євро, що наданий позичальнику для фінансування купівлі обладнання, яке повинно бути встановлено та введено в експлуатацію за адресами: Київська область, місто Гостомель, вулиця Леніна 141-С та Закарпатська область, вул. Заводська 12 на строк до 18.07.2014 р.;

- сплатити заставодержателю проценти за користування кредитом за ставкою 14% річних у євро за методом «факт/360», в тому числі у разі будь-якого збільшення суми кредиту;

- сплатити заставодержателю комісії, пені та штрафи передбачені Кредитним договором;

- сплатити будь-які інші платежі, що належать до сплати відповідно до Кредитного договору та цього Договору, в строки, у випадках та в порядку передбачених умовами Кредитного договору.

Згідно з п. 1.3. Договору застави № 167/13/1 предметом застави є транспортний засіб, реєстраційний номер АА6966КТ, рік випуску 2011, дата реєстрації 07.10.2011 року, марка «Opel», модель «Insignia 2011», тип хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) WOLGM6EC4B1162590.

Відповідно до п. 5.4.1. Договору застави № 167/13/1 було визначено, що підписанням цього Договору заставодавець засвідчує, що він надає згоду на перехід предмета застави у володіння та права власності на предмет застави до заставодержателя за власним одноособовим письмовим рішенням заставодержателя про набуття у власність (володіння) предмета застави. Вартість, за якою предмет застави набувається заставодержателем у власність, визначатиметься заставодержателем самостійно або із залученням незалежного суб'єкта оціночної діяльності. Заставодавець підписанням цього Договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім цього Договору та письмового рішення заставодержателя про придбання предмета застави у володіння та у власність, для отримання предмета застави у володіння та набуття заставодержателем права власності на предмет застави не вимагається. Сторони дійшли до згоди про те, що в цьому випадку цей Договір вважатиметься актом приймання-передачі предмету застави у володіння заставодержателя.

Також, між позивачем та відповідачем-2 були укладені аналогічні за змістом договори застави № 167/13/2 від 17.05.2012 р. щодо транспортного засобу, реєстраційний номер АА6214ОМ, рік випуску 2011, дата реєстрації 07.09.2011 р., марка «Infiniti», модель FХ37, тип легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) JN1TCNS51U0441349; та № 167/13/3 від 17.05.2012 р. щодо транспортного засобу, реєстраційний номер АА2420KI, рік випуску 2009, дата реєстрації 24.03.2011 р., марка «Infiniti», модель QХ37, тип легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) 5N3AA08C4AN901282.

Як зазначає позивач, оскільки позичальник порушив взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором, він звернувся до нього з вимогою про усунення порушення № 2162/11-ІІІ від 25.11.2014 р., якою вимагав протягом 30 днів усунути відповідні порушення та в тому числі сплатити пеню, а в протилежному випадку попереджав про дострокове погашення боргу та можливість ініціювання процедури звернення стягнення на заставлене майно.

Аналогічну вимогу під № 2163/11-ІІІ від 25.11.2014 р. позивач направив поручителю та заставодавцю - ТОВ «Голден Дістрібьюшн».

Оскільки відповідні вимоги задоволені не були, позивач прийняв рішення прийняти у власність вказане заставлене майно. Відповідні рішення були оформлені протоколами засідання Правління АТ «Піреус Банк МКБ» № 09/01-К від 29.01.2015 р. та № 31/03-К від 25.03.2015 р.

Як зазначає позивач, в подальшому 27.03.2015 р. він звернувся до Центру № 12 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, щодо перереєстрації вказаних вище транспортних засобів на нього, проте йому було відмолено у вчиненні реєстраційних дій, оскільки щодо зазначеного майна накладені арешти ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва в межах виконавчих проваджень ВП № 44147423, ВП № 45239634, ВП № 44885671, ВП № 44885741, ВП № 42343469.

Так, судом встановлено, що на виконанні ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва перебували виконавчі провадження:

- ВП № 44885741 з виконання наказу № 910/6472/14 господарського суду міста Києва від 22.08.2014 р. про стягнення з ТОВ «Голден Дістрібьюшн» на користь ТОВ «Універсал Пак» 43 229, 01 грн., в межах якого 01.10.2014 р. було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження (24.11.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»);

- ВП № 45239634 з виконання вимоги № Ю-4634-17 ДПІ Оболонського району ГУ Міндоходів у м. Києві від 04.09.2014 р. про стягнення з ТОВ «Голден Дістрібьюшн» 36 309, 09 грн. (24.11.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»);

- ВП № 44885671 з виконання наказу № 910/22231/13 господарського суду міста Києва від 07.02.2014 р. про стягнення з ТОВ «Голден Дістрібьюшн» на користь ТОВ «Сервет» 24 759, 20 грн. (24.11.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»);

- ВП № 44147423 з виконання наказу № 910/2580/13 господарського суду міста Києва від 14.02.2014 р. про стягнення з ТОВ «Голден Дістрібьюшн» на користь ТОВ «Спецспектор» 51 917, 54 грн., в межах якого 12.08.2014 р. було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження (24.11.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»);

- ВП № 42343469 з виконання наказу № 910/22013/13 господарського суду міста Києва від 07.02.2014 р. про стягнення з ТОВ «Голден Дістрібьюшн» на користь ТОВ «Глобал Медіа Груп» 2 366 246, 07 грн. (27.06.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як зазначається в поясненнях відповідача-1, станом на 02.06.2015 р. на виканні у ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва перебуває зведене виконавче провадження ВП № 47706019 з примусового виконання стягнення боргів на загальну суму 3 942,13824 грн., де боржником є ТОВ «Голден Дістрібьюшн».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За умовами ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів або якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

При цьому, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Так, відповідно до ст. 60 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

За правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»).

Зокрема, згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Отже, виходячи із змісту зазначених норм власник або особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту і умовою задоволення матеріально - правових вимог позивача має бути встановлення факту належності позивачеві права на спірне майно та безпідставність накладення на нього арешту, а не намір набуття таких прав у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 28.11.2012 р. у справі № 5011-42/5983-2012 та від 20.03.2013 р. у справі № 5028/19/12/2012 (5028/14/39/2012 (5028/7/108/2011).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. (ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу»).

Як зазначалось вище, відповідно до п. 5.4.1. Договорів застави його сторонами було визначено, що заставодавець надає згоду на перехід предмета застави у володіння та права власності на предмет застави до заставодержателя за власним одноособовим письмовим рішенням заставодержателя про набуття у власність (володіння) предмета застави.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначає Вищий господарський суд України в постанові від 13.11.2013 р. у справі № 903/379/13, ані приписи ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», ані приписи Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 138, не містять положень щодо пов'язування моменту реєстрації транспортного засобу із набуттям особою права власності на нього; так, положення вказаних актів регулюють та встановлюють обов'язки продавців та покупців транспортних засобів (зняття з реєстраційного обліку, обов'язок реєстрації транспортного засобу, тощо), водночас, не містять положень щодо виникнення права власності на транспортний засіб з моменту його державної реєстрації у відповідних реєстраційних органах.

Таким чином, слід дійти висновку, що позивач міг в порядку та спосіб, визначений укладеними між сторонами Договорами застави набути у власність спірні транспортні засоби.

Водночас, слід зауважити, що на момент прийняття позивачем рішення про набуття права власності на предмети застави, були чинними накладені в межах відповідних виконавчих проваджень, про які зазначалось вище, арешти та заборони на відчуження майна.

Суть арешту майна полягає в накладанні заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Вказана заборона поширюється не лише на можливість власника розпорядитись належним йому майном, але й на можливість інших осіб набути таке майно у власність у період дії арешту.

У свою чергу, заборона розпоряджатися майном - це фактичне обмеження права його власника щодо відчуження арештованого майна.

Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що досудові заходи задоволення вимог заставодержателя за рахунок предмета застави, на який накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, - не можуть бути реалізовані, оскільки протилежне суперечить суті процесуальної дії з накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна, визначеної чинним законодавством.

Так, відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Про накладення арешту на майно, яке підлягає реєстрації (автотранспортні засоби, моторні човни, судна тощо), державний виконавець повідомляє відповідні органи, які її здійснюють.

Як вбачається зі змісту виконавчих проваджень, відкритих відносно відповідача-2, державний виконавець повідомив Управління ДАІ ГУ МВС у м. Києві про прийняті ним постанови щодо накладення арешту на спірні транспортні засоби.

Враховуючи зазначене, на переконання суду, позивач мав оскаржити у встановленому чинним законодавством відповідні дії державного виконавця щодо накладення арешту та заборони на відчуження майна, якщо вважає їх незаконними, і лише після вилучення спірного майна з під арешту та зняття заборони на його відчуження - приймати рішення про набуття такого майна у власність.

Наразі ж заявлені позивачем вимоги слід визнати передчасними.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, судом встановлено, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Суддя В.С. Ломака