КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/6023/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників:

від позивача: Куницький В.В. - представник, дов. № 14/129 від 13.05.2015;

від відповідача: Кренець О.С. - представник, дов. № 13-11-14253 від 05.06.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2015

у справі № 910/6023/15-г (суддя Ващенко Т. М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про розірвання договору банківського рахунку № 978 від 30.07.10р.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про розірвання укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського рахунку № 978 від 30.07.2010 з підстав невиконання відповідачем своїх зобов'язань за вказаним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2015, повний текст якого складений 14.04.2015, у справі № 910/6023/15-г позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанцій ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджений факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором щодо перерахування за платіжними дорученнями грошових коштів з рахунку позивача його контрагентам, що є порушенням умов такого договору, норм чинного законодавства України та підставою для розірвання договірних відносин

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариства "Комерційний банк "Надра" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/6023/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" послалось на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не прийняв до уваги та не застосував норми, що підлягали обов'язковому застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до винесення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Так, відповідач зазначив, що судом першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення не враховано те, що розірвання договору банківського рахунку, - це фактично зобов'язання відповідача з перехування/видачі грошових коштів з рахунку позивача, в той час як вимоги юридичної особи здійснити певні дії на підставі договору банківського рахунку відносяться до вимог інших кредиторів, на які розповсюджуються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідач послався на те, що аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14, відповідно до якої вимога особи про перерахування коштів, що знаходяться на її рахунку в банківський установі, в якій запроваджено тимчасову адміністрацію, здійснюється виключно в рамках процедури ліквідації банку.

Ухвалою від 15.05.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Ропій Л. М., судді Калатай Н.Ф., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги, посилаючись зокрема, на те, що зобов'язання розірвати договір та зобов'язання перерахувати-видати грошові кошти не є тотожними; у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14, на яку послався скаржник, питання, пов'язані із розірванням договору, не розглядались.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням доводів відзиву на апеляційну скаргу та правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

30.07.2010 позивач, як клієнт, та відповідач, як банк, уклали договір банківського рахунку № 978 (далі Договір) (а.с. 11-15) в п. 1.1 якого, в редакції додаткового договору № 2 від 01.11.2012 (а.с. 30) встановили, що відповідач прийняв на себе зобов'язання відкрити позивачеві поточний рахунок: № 2001 у національній валюті (далі Рахунок) та поточний рахунок № 2501 у доларах США для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов Договору та законодавства України та зобов'язується приймати та зараховувати на Рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження позивача про перерахування і видачу відповідних сум з Рахунку та проведення інших операцій з Рахунком, що передбачені чинним законодавством України.

26.08.2010 сторони підписали додаткову угоду № 16/4/2/2010/0350 до Договору про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк" (а.с. 22-25), в якій погодили, що позивач довірив, а відповідач прийняв на себе зобов'язання по виконанню розрахункового обслуговування поточних рахунків позивача, відкритих у відповідача, за допомогою програмно-технічного комплексу "Клієнт-банк" з функціями: створення та передача до відповідача платіжних документів, перегляд платіжних документів, перегляд виписок.

Відповідно до п. 8.1 Договору договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.

Звертаючись до суд із даним позовом, позивач посилається на те, що 29.12.2014 позивач, з використанням системи "Кієнт-Банк", передав відповідачу для виконання платіжні доручення № 2013279, № 2013280, № 2013281, № 2013282, № 2013283, № 2013284, № 2013285, на загальну суму 307 816 625,53 грн., які відповідачем виконані не були, так само як і платіжні доручення, які надавались позивачем протягом листопада 2014 року.

Відповідач проти вказаних обставин не заперечив, з огляду на що, відповідно до приписів ч. 1 ст. 35 ГПК України, яка встановлює, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, колегія суддів вважає такі обставини такими, що не потребують доведення.

З огляду на невиконання відповідачем платіжних доручень позивача, останній звернувся до відповідача з листом № 40-406/1.8-15 від 22.01.2015 (а.с. 46), в якому повідомив про те, що у зв'язку з невиконанням вищезгаданих платіжних доручень, позивач надає документ про відкликання платіжних доручень (№ 40-342/1.8-15 від 21.01.2014 (а.с. 47). Окрім вказаного документа до зазначеного листа для виконання відповідачем було додано платіжне доручення № 3000483 від 22.01.2015 на суму 310 400 398,15 грн. (а.с. 48).

На доказ направлення вказаних документів, до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії списку пріоритетних згрупованих внутрішніх листів, опису вкладення, фіскального чеку № 0783 від 23.01.2015 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 216 з відміткою відповідача про отримання 29.01.2015 (а.с. 49-52).

На вказаний лист відповідач не відповів, платіжне доручення позивача № 3000483 від 22.01.2015 на суму 310 400 398,15 грн. не виконав, що відповідачем не заперечується.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до відповідач з листом № 40-815/1.8-15 від 04.02.2015 (а.с. 53), в якому, з посиланням на істотне порушення відповідачем умов Договору, запропонував відповідачу розірвати Договір та перерахувати залишок грошових коштів на інший рахунок.

На доказ направлення вказаного листа, до матеріалів справи залучено належним чином засвідчену копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 897 з відміткою відповідача про отримання 09.02.2015 (а.с. 54).

Листом № 40-947/1.8-15 від 10.02.2015 (а.с. 55) позивач, серед іншого, нагадав відповідачу про необхідність надати відповідь на лист від № 40-815/1.8-15 від 04.02.2015.

На доказ направлення вказаного листа, до матеріалів справи залучено належним чином засвідчену копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 829 з відміткою відповідача про отримання 12.02.2015 (а.с. 56).

Листами № 26-4-2351 від 13.02.2015 та 26-4-3205 від 25.02.2015 (а.с. 57, 58) відповідач фактично відмовив позивачу у розірванні Договору з посиланням на те, що у нього запроваджено тимчасову адміністрацію, що виключає можливість закриття поточних рахунків, які відкриті у відповідача.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з позовом про розірвання Договору.

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача задовольнив повністю, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка, до яких за своєю правовою природою відноситься Договір, банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України, якою встановлено, що :

- зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1);

- договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно з п. 6.2 Договору сторона, яка вважає за необхідне внести зміни або доповнення чи розірвати Договору, надсилає пропозиції про це другій стороні за Договором.

Сторона, що одержала пропозицію щодо зміни або доповнення чи розірвання Договору, повинна відповісти на неї не пізніше 20 робочих днів після отримання пропозиції; якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання Договору, зацікавлена сторона має право передати спір на вирішення господарського суду (п. 6.3 Договору).

Як було встановлено вище, листом № 40-815/1.8-15 від 04.02.2015 позивач звернувся до відповідача з пропозицією розірвати Договір, проте відповідач листом № 26-4-3205 від 25.02.2015 відмовив позивачу у розірвані Договору з посиланням на те, що у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до п. 6.4 Договору в будь-якому випадку Договір не може бути розірваний за ініціативою Клієнта при наявності у нього невиконаних зобов'язань перед Банком.

Матеріали справи не містять доказів наявності у позивача невиконаних зобов'язань за Договором.

Враховуючи те, що ст. 1075 ЦК України встановлено право позивача у будь-який час з власної ініціативи розірвати Договір та те, що не виконуючи платіжні доручення позивача, відповідач припустився істотних порушень умов Договору, що, в свою чергу, також є підставою для його розірвання (ч. 2 ст. 651 ЦК України), колегія суддів визнає законними вимоги позивача про розірвання укладеного між сторонами Договору.

Щодо посилань відповідача, що судом першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення не враховано те, що розірвання договору банківського рахунку, - це фактично зобов'язання відповідача з перехування/видачі грошових коштів з рахунку позивача, в той час як вимоги юридичної особи здійснити певні дії на підставі договору банківського рахунку відносяться до вимог інших кредиторів, на які розповсюджуються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", слід зазначити таке.

З матеріалів справи слідує, що на підставі постанови Правління Національного банку України № 83 від 05.02.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 прийнято рішення № 26 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Надра" (а.с. 118-119), яким з 06.02.2015 розпочато процедуру виведення відповідача з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, яку запроваджено строком на 3 місяці, з 06.02.2015 по 05.05.2015 включно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на розірвання Договору в будь-який час передбачено як положеннями чинного законодавства України так і Договору та не поставлено як законодавством, так і Договором в залежність від перебування відповідача у процедурі виведення з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Зазначена правова позиція відповідає судовій практиці, про що, зокрема, свідчить постанова Вищого господарського суду України від 18.03.2015 у справі № 910/11224/14.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на висновки, що їх дійшов Верховний Cуд України у постанові від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки предметом розгляду у справі № 910/9232/14 були вимоги про зобов'язання переказати грошові кошти, а вимоги про розірвання договору банківського вкладу у цій справі не розглядались.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/6023/15-г відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра".

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/6023/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/6023/15-г залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6023/15-г.

Повний текст постанови складено 18.06.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха