ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року Справа № 904/2014/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Валяр М.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Шульга В.С., довіреність № 15 від 05.01.15, представник;

від відповідача-1 та відповідача-2 представники не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ Тріада на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року у справі № 904/2014/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Інтерпап, м.Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ Тріада, м.Київ

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгового Дому Беріл, м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 458 698,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року по справі № 904/2014/15 (суддя Мартинюк С.В.) позов задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" та Товариства з обмеженою відповідальністю торговий дім "Беріл" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю торгова група "Інтерпап" суму основного боргу в розмірі 1 000,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю торгова група "Інтерпап" суму основного боргу у розмірі 421 119,90 грн., пеню - 4 277,14 грн., штраф - 15 765,60 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами - 11 515,44 грн. та судовий збір - 4576,78 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю торговий дім "Беріл" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю торгова група "Інтерпап" судовий збір у розмірі 4576,78 грн.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з вказаним рішенням господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю ВКФ Тріада звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю торгова група "Інтерпап" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" та Товариства з обмеженою відповідальністю торговий дім "Беріл" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій. Скаржник вважає, що зазначене рішення є необґрунтованим та незаконним, при його прийнятті, судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми процесуального права.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Торгова група Інтерпап вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи з додержанням норм матеріального та процесуального права з урахуванням рекомендацій Вищого господарського суду України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 року апеляційна скарга прийнята до розгляду та призначена у судове засідання на 17.12.2014р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 року розгляд справи відкладався до 24.12.2014р. на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 24.12.2014р. оголошувалась перерва до 26.01.2015р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 року провадження у справі зупинялось у зв»язку з призначенням комплексної експертизи документів.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2015 року провадження у справі поновлено та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 10.06.2015р.

Представники відповідачів-1, -2 в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. (а.с.198-202)

Враховуючи те, що неявка зазначених сторін не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для її перегляду, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 10.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією:

19.11.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю торгова група "Інтерпап" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" (покупець) був укладений договір № ТГ-867 (далі - Договір) за умовами п. 1.1. якого продавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, передати у власність покупцеві, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити паперову продукцію (далі - товар), що зазначена в рахунку-фактурі або специфікації та видатковій накладній, які є невідємними частинами цього Договору. (т.1 а.с. 18-19)

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу-1 товар на загальну суму 442 359,60 грн. в підтвердження чого надав до суду копії видаткових накладних: № 8 від 20.01.2014 року на суму 19 885,00 грн., № 384 від 21.01.2014 року на суму 83 703,75 грн., № 375 від 21.01.2014 року на суму 39 967,85 грн., № 509 від 27.01.2014 року на суму 56 979, 20 грн., № 513 від 28.01.2014 року на суму 78 715,80 грн., № 624 від 30.01.2014 року на суму 51300,00 грн., № 727 від 04.02.2014 року на суму 21 735, 60 грн., № 761 від 08.02.2014 року на суму 22 251,90 грн., № 760 від 08.02.2014 року на суму 67 820,50 грн.

20.11.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю торгова група "Інтерпап" (далі - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Беріл" (далі поручитель) був укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого: відповідно з даним договором поручитель зобовязується частково відповідати перед кредитором за виконання зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Тріада" (, в подальшому іменується "Боржник") по договору купівлі-продажу № ТГ-867 від 19.11.2012 року, укладеному між кредитором та боржником (в подальшому іменується "Основний договір").

11.03.2014 року позивач звернувся до відповідача-2 з вимогою про оплату протягом трьох календарних днів з моменту отримання даної вимоги на користь ТОВ торгова група "Інтерпап" суму у розмірі 1000,00 грн. в рахунок часткового погашення боргу.

Також позивач подав до суду витяг з реєстру виданих податкових накладних за період з 01.01.2014 року по 28.02.2014 року та відповідно надав наступні копії податкових накладних: № 786 від 20.01.2014 року на суму 19 885, 00 грн., № 946 від 21.01.2014 року на суму 83 703,75 грн., №947 від 21.01.2014 року на суму 39 967,85 грн., № 825 від 27.01.2014 року на суму 56 979,20 грн., № 1375 від 28.01.2014 року на суму 78 715,80 грн., № 1538 від 30.01.2014 року на суму 51 300,00 грн., № 190 від 04.02.2014 року на суму 21 735,60 грн., № 440 від 08.02.2014 року на суму 67 820,50 грн., № 441 від 08.02.2014 року на суму 22 251,90 грн.

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив при прийнятті постанови:

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Згідно з ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач просить стягнути з відповідача-1 на користь позивача суму основного боргу за поставлений товар у розмірі 421 119,90 грн. та стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 суми основного боргу у розмірі 1000,00 грн.

Дана заборгованість підтверджується наведеними вище видатковими та податковими накладними, а також розрахунками позивача згідно вказаних накладних.

Враховуючи умови договору купівлі-продажу № ТГ-867 від 19.11.2009 року, строк оплати товару, поставленого за наявними в матеріалах справи видатковими накладними є таким, що настав.

Доказів повної оплати вартості поставленого товару відповідачі не надали, доводи позивача щодо наявності боргу за поставлений товар у сумі 421 119,90 грн. шляхом надання належних доказів не спростували.

За наведеного, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 на користь позивача основного боргу за поставлений товар у сумі 421 119,90 грн. та стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 суми основного боргу у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

За умовами п. 9.2. Договору у разі порушення строків оплати товару покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період несплати, від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання зобовязання.

За несвоєчасну оплату поставленого товару позивач нарахував та просить стягнути з відповідача-1 пеню за загальний період з 20.02.2014 року по 27.03.2014 року розраховану по кожній видатковій накладній окремо у сумі 4 277,14 грн.

Перевіривши розрахунок пені, вимога про стягнення з відповідача-1 пені підлягає задоволенню за загальний період з 20.02.2014 року по 27.03.2014 року у сумі 4277,14 грн.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012 та постанова Вищого господарського суду України від 16.06.2012 у справі № 06/5026/1052/2011).

Згідно п. 9.2. Договору за прострочення оплати понад двадцять пять днів покупцем додатково стягується штраф у розмірі пяти відсотків від вартості неоплаченого товару.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача-1 штраф за загальний період з 20.02.2014 року по 27.03.2014 року у сумі 15 765,60 грн.

Судом перевірений розрахунок штрафу та встановлена його правильність, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у сумі 15 765,60 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частиною 3 статті 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до п. 4.5. Договору у разі прострочення оплати поставленого товару, покупець зобовязаний сплатити його повну вартість, а також сплачує проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 35 (тридцяти пяти) % річних від суми заборгованості.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача-1 на свою користь проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 11 515,44 грн.

Слід зазначити, що надані відповідачем 1 платіжні доручення є доказами оплати раніше поставленого товару за видатковими накладними, які не є предметом розгляду даної справи, що відображено в розрахунку позивача в якому вказано порядок та черговість зарахування коштів та підтверджується видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, проаналізувавши докази, надані сторонами, господарський суд дійшов висновку, що платіжні доручення відповідача не свідчать про оплату спірної заборгованості, а заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача-1 підлягає стягненню основний борг у розмірі 421 119,90 грн., пеня у розмірі 4 277,14 грн., штраф у розмірі 15 765,60 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11 515,44 грн. та стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 суми основного боргу у розмірі 1000,00 грн.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про витребування доказів, оскільки відповідачем не обгрунтовано, які обставини можуть бути підтверджені лише цими документами, а не іншими доказами, які можуть бути надані безпосередньо відповідачем.

Щодо клопотання відповідача 1 про передачу справи за підсудністю до м. Києва, господарський суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Оскільки, 20.11.2012 року між позивачем та відповідачем-2 був укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого відповідач-2 зобовязується частково відповідати перед позивачем за виконання зобовязань відповідача-1 по договору купівлі-продажу № ТГ-867 від 19.11.2012 року, укладеному між позивачем та відповідачем-1.

Як вбачається з п.12.2 основного договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2013 року. У випадку, якщо у сторін на момент закінчення дії договору залишаються невиконаними договірні зобов'язання та незадоволені законні вимоги, дія договору продовжується до повного виконання таких зобов'язань.

Пунктом 7.1. договору поруки передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту припинення дії основного договору.

З наведених умов договору поруки вбачається, що останній є похідним від основного договору - договору купівлі-продажу № ТГ-867 від 19.11.2012 року, тому зобовязання сторін є відповідними та взаємними, а договори чинними.

Таким чином, справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності.

Доводи апелянта про відсутність обов»язку на оплату рахунків з тих підстав, що на рахунках-фактурах та довіреностях від імені ТОВ «ВКФ Тріада» підписи та печатки виконані не Генеральним директором ТОВ «ВКФ Тріада» ОСОБА_3 та не іншими посадовими особами, є неспроможними з огляду на наступне.

Так, з висновків судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи документів, яка проводилась за клопотанням відповідача вбачається, що друковані тексти на спірних рахунках-фактурах виконані за допомогою знакосинтезуючого пристрою - тонером лазерного принтера персонального компютера, відтиски печатки від імені ТОВ «ВКФ Тріада» нанесені рельєфним кліше печатки, що виготовлена з використанням знаків стандартного шрифту, підписи від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів.

З огляду непорівнянності між собою досліджуваних підписів, та не відповідності вимогам Методики судово-почеркознавчої експертизи досліджуваних об»єктів та зразків, оскільки об»єкти не співставні між собою, надати відповідь на питання, чи виконані підписи від імені «ОСОБА_3», «ОСОБА_5», «ОСОБА_4» не виявилось можливим.

Проте, висновком судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи документів беззаперечно встановлено, що відтиски печатки від імені ТОВ «ВКФ Тріада» нанесені печаткою ТОВ «ВКФ Тріада».

Апелянт не навів доказів неправомірного використання печатки підприємства іншою особою, та не спростував факт проставляння печатки підприємства на спірних рахунках -фактурах, довіреностях на отримання цінностей саме відповідачем, а тому його доводи є неспроможними, і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Господарський суд, не вбачає підстав для повернення суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог, оскільки сплата суми основного боргу в розмірі 5000 грн., на яку було зменшено вимоги при новому розгляді справи, відбулось за період попереднього розгляду справи.

Оскільки вина, як Відповідача-1 так і Відповідача -2 у виникненні спору матеріалами справи підтверджена, судовий збір необхідно покласти на відповідачів у рівних частинах по 50% від загальної суми судового збору, а саме на Відповідача-1 в розмірі 4576,78 грн., і на Відповідача -2 в розмірі 4576,78 грн. (із розрахунку 452 678,08 грн. - загальна сума задоволених вимог, яка з урахуванням сплачених 5000 грн. складає 457 678,08 грн., 2% від якої складає 9153,56 грн., тобто по 4576,78 грн. з кожного відповідача)

Керуючись ст.ст.1, 33, 34, 49, ст. 82-85, 115-116, 193, 265 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ Тріада на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року у справі № 904/2014/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року у справі № 904/2014/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст складено 11.06.2015р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.В.Чус