КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа№ 910/29246/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

за участю представників

від позивача: Чернікова О.С. - дов. №196-06/15 від 05.06.2015

від відповідача-1: Шикеринець Р.І. - дов. №2-264 від 29.12.2014

від відповідача-2: Остапенко В.М. - дов №14-109 від 18.04.2014

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз" та Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва

від 01.04.2015 (суддя Якименко М.М.)

у справі №910/29246/14

за позовом Приватного акціонерного товариства „Галс-К" Угода про спільну діяльність

до 1. Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз"

2. Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю „Галс-К ЛТД"

про зобов'язання вчинити дії

У судовому засіданні 09.06.2015 оголошувалась перерва до 11.06.2015, у зв'язку із чим постанова приймається вказаною датою.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „Галс-К" Угода про спільну діяльність (надалі - позивач, ПрАТ „Галс-К") до Публічного акціонерного товариства „Укртрасгаз" (надалі - відповідач-1, ПАТ „Укртрансгаз") та Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (надалі - відповідач-2, ПАТ „НАК „Нафтогаз України") про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/29246/14 позов задоволено у повному обсязі, зобов'язано Публічне акціонерне товариство „Укртраснсгаз" та Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" не чинити перешкоди Приватному акціонерному товариству „ГАЛС-К" угода про спільну діяльність у здійсненні його права розпорядження (продажу, передачі) природного газу у обсязі 5745,016 тис.куб.м., у тому числі зобов'язати Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" включити в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні, природний газ в обсязі 5745,016 тис.куб.м., який зберігається в підземному сховищі Публічного акціонерного товариства „Укртраснсгаз", який проданий від Приватного акціонерного товариства „ГАЛС-К" угода про спільну діяльність до Товариства з обмеженою відповідальністю „ГАЛС-К ЛТД".

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ „Укртрансгаз" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/29246/14 в частині задоволення позовних вимог ПрАТ „Галс-К" Угода про спільну діяльність до ПАТ „Укртрансгаз" в повному обсязі та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПрАТ „Галс-К" Угода про спільну діяльність до ПАТ „Укртрансгаз" у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного з'ясування обставин справи. Зокрема відповідач-1 зазначає, що вимога позивача щодо узгодження актів приймання передачі природного газу в ПСГ в обсязі 5745,016 тис.куб.м.,згідно умов договору на зберігання № від 15.04.2013 була направлена відповідачу-1 листом №19 від 23.04.2014, в той час коли зобов'язання відповідача-1 із надання послуг зберігання природного газу за цим договором були припинені 15.04.2014, відповідно до п.9 зазначеного договору.

Також не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ „НАК „Нафтогаз України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/29246/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи. Так, відповідач-2 зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження його права власності на природний газ, що був переданий на зберігання, та доказів включення оператором єдиної газотранспортної системи України переданих обсягів газу у прогнозований баланс надходження та розподілу газу. За таких обставин відповідач-2 вважає безпідставними вимоги позивача щодо включення ПАТ „НАК „Нафтогаз України" в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні 5745,016 тис.куб.м. природного газу. Крім того, скаржник зазначає, що видаткова накладна №1-Г від 14.04.2014, за якою було передано природний газ третій особі, не є первинним документом у розумінні Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки позивач та третя особа не склали акт приймання-передачі природного газу, тому твердження позивача про порушення права власності є необґрунтованими. Апелянт зазначає, що вказані обставини досліджувались у ході розгляду справ №910/19881/14 та №910/13510/14.

Позивач проти задоволення апеляційних скарг заперечує, вважає рішення суду законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін.

Представник відповідача-1 та відповідача-2 у судовому засіданні 11.06.2015 підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Третя особа у судове засідання 11.06.2015 не з'явилася, поважних причин неявки суду не повідомила, хоча про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2013 між Публічним акціонерним товариством „Укртрансгаз", як виконавцем, та Приватним акціонерним товариством „Галс-К" (що діє від імені Спільної діяльності відповідно до Угода про спільну діяльність щодо ведення робіт на родовищах ВАТ „Укрнафта" включаючи умови повного фінансового ризику окремих учасників від 07.09.2001 року), як замовником, укладено договір № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу (надалі по тексту - договір №), відповідно до положень розділу-1 якого виконавець зобов'язується протягом строку, визначеного договором, зберігати в підземному сховищі (далі - ПСГ) природний газ (далі - газ), у тому числі страховий запас газу, переданий йому замовником, та повернути замовнику газ у кількості, визначеній у договорі, а замовник зобов'язується внести плату за послуги зі зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені договором строки.

Відповідно до п. 2.1. договору №, замовник передає виконавцю газ на зберігання, у тому числі страховий запас газу, у таких обсягах:

- 6000,0 тис. куб. м - обсяг газу замовника, що закачується в ПСГ у поточному сезоні зберігання (період з 16 квітня 2013 року по 15 квітня 2014 року);

- 3000,0 тис. куб. м - обсяг газу в ПСГ, на який замовник набуває право власності в ПСГ;

- 1164,270 тис. куб. м - обсяг газу замовника, який залишається в ПСГ з минулого сезону зберігання (період з 16 квітня 2012 року по 15 квітня 2013 року).

У випадку наявності в ПСГ невикористаної частини (залишку) обсягу газу замовника на кінець минулого сезону зберігання, останній залишає його в ПСГ Виконавця на зберігання в поточному сезоні зберігання, що оформлюється сторонами відповідно до пункту 2.15 договору

Місцевий господарський суд встановив, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо сплати послуг відповідача-1 виконував вчасно та у повному обсязі.

Пунктом 2.7. договору № встановлено, що відбір газу із ПСГ здійснюється в період відбору газу, який починається, як правило, з 1 жовтня 2013 року і закінчується 15 квітня 2014 року.

У подальшому 16.04.2014 року між позивачем, як замовником, та відповідачем-1, як виконавцем, укладено договір № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу (надалі по тексту - договір №), за умовами якого виконавець зобов'язується протягом строку, визначеного договором, зберігати в підземному сховищі (далі - ПСГ) природний газ (далі - газ), у тому числі страховий запас газу, переданий йому замовником, та повернути замовнику газ у кількості, визначеній у договорі, а замовник зобов'язується внести плату за послуги зі зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені Договором строки.

Відповідно до п. 2.1. договору №, замовник передає виконавцю газ на зберігання, у тому числі страховий запас газу, у таких обсягах:

- 6000,0 тис. куб. м - обсяг газу замовника, що закачується в ПСГ у поточному сезоні зберігання (період з 16 квітня 2014 року по 15 квітня 2015 року);

- 5745,016 тис. куб. м - обсяг газу замовника, який залишається в ПСГ з минулого сезону зберігання (період з 16 квітня 2013 року по 15 квітня 2014 року).

Як вбачається з матеріалів справи 03.01.2014 року між позивачем, як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю „Галс-К ЛТД" (надалі - третя особа, ТОВ „Галс-К ЛТД"), як покупцем укладено договір №32-У/Г купівлі-продажу природного газу у ПСГ ПАТ „Укртрансгаз", відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати в період до 15.04.2014 в ПСГ відповідача-1, а третя особа зобов`язався прийняти та оплатити природний газ з ресурсів ПрАТ „Галс-К" Угода про спільну діяльність, на умовах даного договору.

Пунктом 2.1. договору №32-У/Г визначено, що кількість газу, що підлягає передачі в ПСГ ПАТ „Укртрансгаз" продавцем покупцю за даним договором складає 6000,00 тис.куб.м. орієнтовно.

Згідно п. 5.1. договору №32-У/Г, оплата за газ здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця в два етапи:

- передплати у розмірі 9000000,00 грн. (дев'ять мільйонів);

- суми, що дорівнює вартості обсягу газу, який фактично передано покупцю, зменшеної на суму передплати, протягом 45 днів з дня передачі газу за накладною покупцю.

Місцевим господарським судом встановлено, що 27.03.2014 року третьою особою на розрахунковий рахунок позивача перераховано авансовий платіж за газ природний згідно договору № 32-У/Г від 03.01.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи 20.03.2014 позивач листом № 21/14-ОДУ звернувся до відповідача-1, у якому позивач просив відповідача-1 узгодити передачу природного газу у березні 2014 року у ПСГ ПАТ „Укртрансгаз" з ресурсів НГВУ „Чернігівнафтогаз" спільна діяльність за договором №35/4 та ПрАТ „Галс-К" Угода про спільну діяльність в обсязі 5356,157 тис.куб.м., що належить позивачу, яким було укладено договір на зберігання № від 15.04.2013 до ТОВ „Галс-К ЛТД", яким було укладено договір з відповідачем-1 на зберігання № від 15.04.2013р. До вищевказаного листа Позивачем було прикладено 4 примірники акту приймання-передачі природного газу в ПСГ ПАТ „Укртрансгаз".

Обсяг газу, передачу якого позивач просив узгодити вищевказаним листом відповідає орієнтовному обсягу газу, що був визначений у п.2.1 договору №32-У/Г.

У відповідь на лист позивача №21/14-ОДУ від 20.03.2014 відповідачем-1 було направлено лист №3221/64-064 від 18.04.2014, у якому відповідач повідомив позивача про те, що акт прийому-передачі природного газу в ПСГ не може бути погоджений відповідачем-1, оскільки природний газ в об'ємі 5356,157 тис.куб.м., який був закачаний в ПСГ ПАТ „Укртрансгаз" з січня 2013 по лютий 2014 не включався у розрахункові баланси надходження та розподілу природного газу в Україні оператором ЄГТСУ, функції якого в зазначений період відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 05.11.2010 №463 були покладені на НАК „Нафтогаз України", яка одночасно є уповноваженим суб'єктом з формування ресурсу природного газу для населення та споживачів України. За таких обставин, відповідач вказував на необхідність отримання дозволу відповідача-2 на передачу (реалізацію) газу не для потреб населення.

В матеріалах справи також наявний лист позивача №28/14 від 04.04.2014 до НАК „Нафтогаз України", у якому позивач просив відповідача-2 дати відповідне розпорядження щодо прийому-передачі газу в обсязі 5356,157 тис.м.куб. в ПСГ ПАТ „Укртрансгаз" у березні 2014 року.

14.04.2014 на виконання умов договору №32-У/Г позивачем та третьою особою підписано видаткову накладну №1-Г від 14.04.2014, згідно якої третя особа прийняла у власність 5745,016 тис.куб.м. газу загальною вартістю 19079198,14 грн.

У подальшому 23.04.2014 позивачем до відповідача-1 було надіслано лист №19 від 23.04.2014 згідно якого позивач простив відповідача-1 узгодити передачу природного газу у квітні 2014 р. в обсязі 5745,016. тис.куб.м (з ресурсів НГВУ „Чернігівнафтогаз" спільна діяльність за Договором №35/4 та ПрАТ „Галс-К" Угода про спільну діяльність) до третьої особи, якій належить право власності на вказаний газ, що підтверджується видатковою накладною №1-Г від 14.04.2014 за договором №32-У/Г від 03.01.2014 на купівлю-продаж природного газу у ПСГ ПАТ „Укртрансгаз". До вищевказаного листа позивачем було додано 4 примірники акту приймання-передачі природного газу в ПСГ ПАТ „Укртрансгаз" та копія видаткової накладної №1-Г від 14.04.2014року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, всупереч вимогам позивача, викладеним у листі №19 від 23.04.2014, відповідачем-1 30.04.2014 позивачеві було виставлено рахунки, згідно яких позивача мав оплатити зберігання відповідачем-1 залишків газу в ПСГ в обсязі 5745,016 тис. куб. м за 2013-2014 та за 2014-2015 роки.

На думку позивача виставлення зазначених рахунків не відповідає фактичним залишкам газу ПрАТ „Галс-К", природний газ в обсязі 5745,016. тис.куб.м. був проданий позивачем третій особі, про що було складено видаткову накладну № 1-Г від 14.04.2014, згідно договору № 32-У/Г від 03.01.2014 на купівлю-продаж природного газу у ПСГ ПАТ „Укртрансгаз".

У подальшому листом №20 від 20.05.2014 позивачем було повторно запропоновано відповідачу-1 узгодити передачу природного газу у квітні 2014 року в обсязі 5745,016, тис. куб. м (з ресурсів НГВУ „Чернігівнафтогаз" спільна діяльність за Договором № 35/4 та ПрАТ „Галс-К" Угода про спільну діяльність) до третьої особи згідно акту прийому-передачі природного газу в ПСГ та відкорегувати виставлені рахунки.

Аналогічні вимоги до відповідача-1 були виставлені і третьою особою у листі № 219 від 19.05.2014.

Відповідача-1 листом №5221/64-064 від 19.06.2014 інформував позивача та листом №5220/64-064 - третю особу про те, що акт прийому-передачі природного газу в ПСГ необхідно погоджувати з ПАТ „Укртрансгаз". Окрім того відповідач-1, посилаючись на листи №3221/64-064 від 18.04.2014 та №3434/64-064 від 28.04.2014 повідомив, що вищевказаний акт прийому-передачі природного газу між позивачем та третьою особою необхідно узгодити з уповноваженим суб'єктом з формування ресурсу природного газу для населення та споживачів України - Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України". Виходячи з наведеного, відповідач-1 інформував позивача про те, що природний газ в обсязі 5745,016 тис.м.куб. обліковується за позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач-1 порушує його право власності та право розпорядження власним майном (природним газом в обсязі 5745,016 тис.куб.м.), оскільки відповідачем-1 не було погоджено, оформлено та підписано акти приймання-передачі газу в обсязі 5745,016 тис.куб.м., які надсилались йому позивачем, та було виставлено позивачеві рахунки на оплату послуг зберігання газу, який було продано позивачем до третьої особи згідно договору 32-У/Г.

За таких обставин, позивач вважає, що продавши майно, а саме природний газ в розмірі 5745,016 тис.куб.м., третій особі згідно договору №32-У/Г, позбавлений можливості розпоряджатися газом у своїй господарській діяльності та передавати його у власність іншим суб'єктам господарювання на підставі договорів поставки та/або купівлі-продажу природного газу, внаслідок фактичного невизнання відповідачем-1 та відповідачем-2 права розпорядження свою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 938 ЦК України, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно з ч. 1 ст. 953 ЦК України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Як встановлено місцевим господарським судом, оспорюваний обсяг газу зберігається в ПСГ ПАТ „Укртрансгаз" згідного договорів № від 15.04.2013 та № від 16.04.2014, але власником вищевказаного обсягу газу є третя особа, позивач фактично на даний момент є титульним володільцем, оскільки оспорюваний обсяг газу на його вимогу не було передано фактичному власнику. Всупереч вимогам ст. 944 ЦК України, відповідач-1 фактично порушує права позивача, оскільки розпоряджається майном, що належить позивачу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Місцевий господарський суд правильно звернув увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", підприємства, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарські товариства, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебувають у статутному фонді інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність та/або особи, уповноважені договорами про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісяця здійснюють продаж усього товарного природного газу, видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами в межах території України, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування такого ресурсу, за закупівельними цінами, які для кожного суб'єкта господарювання - власника спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами щороку встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, згідно із затвердженим нею Порядком формування, розрахунку та встановлення цін на природний газ для суб'єктів господарювання, що здійснюють його видобуток.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу", дія цієї статті поширюється виключно на тих учасників договорів про спільну діяльність, відповідно до яких вартість вкладу підприємств, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарських товариств, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебувають у статутному фонді інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірніх підприємств, представництв та філій таких підприємств і товариств становить 50 відсотків та більше загальної вартості вкладів учасників договорів про спільну діяльність.

Відповідно до умов п. 2.3. Угоди про спільну діяльність щодо ведення робіт на родовищах ПАТ „Укрнафта" на умовах повного фінансового ризику від 07.09.2001 в редакції угоди про внесення змін і доповнень від 27.11.2003:

- Інвестиції учасників у Спільну діяльність, визначаються програмами та бюджетами Спільної діяльності.

- Домовлено, що Інвестування на Об'єктах робіт групи А здійснюється Учасниками 2 та 3 у наступних пропорціях (Частках):

1) ТОВ "Карлтон Трейдінг Україна" (Учасник 2) - 4%;

2) ПАТ "Галс-К" (Учасник 3) - 96%.

- А інвестування Спільної діяльності на Об'єктах робіт груп Б і В здійснюється у наступних пропорціях (Частках):

1) ПАТ "Укрнафта" (Учасник 1) - 49,9%;

2) ТОВ "Карлтон Трейдінг Україна" (Учасник 2) - 2,01%;

3) ПАТ "Галс-К" (Учасник 3) - 48,09%.

Таким чином, ПАТ „Укрнафта" не володіє 50 відсотками та більше загальної вартості вкладів учасників Угоди про спільну діяльність щодо ведення робіт на родовищах ПАТ „Укрнафта" на умовах повного фінансового ризику від 07.09.2001р.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що купівля третьою особою у позивача природного газу в розмірі 5745,016 тис.куб.м. згідно умов договору №32- У/Г є такою, що не суперечить положенням чинного законодавства.

Згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 849 від 05.07.2012р. „Про затвердження Типового договору на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу)" було затверджено Типовий договір на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу).

Пунктом 2 вказаної постанови НКРЕ визначено, що власникам природного газу та суб'єктам господарювання, що провадять діяльність на підставі ліцензії на постачання природного газу за регульованим тарифом, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) у місячний строк з дати набрання чинності цією постановою.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками судового процесу, третя особа є постачальником природного газу за нерегульованим тарифом, має ліцензію НКРЕ серія АЕ №179853, строк дії якої становить з 23.11.2012 по 22.11.2017 pоку. Виходячи з вищенаведеного, місцевий господарський суд правильно зазначив, що договір №32-У/Г є та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги відповідача-1 стосовно того, що позивач звернувся до відповідача-1 після припинення зобов'язань відповідача-1 згідно умов договору №, у зв'язку із закінченням терміну його дії в частині надання послуг із зберіганням природного газу, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, пунктом 2.9. договору №, для здійснення закачування або відбору газу в/із ПСГ замовник за п'ять робочих днів до початку місяця закачування або відбору газу в/із ПСГ надає виконавцю заявку в письмовій формі щодо здійснення закачування або відбору місячних обсягів газу в/із ПСГ, у тому числі страхового запасу газу, та додає до неї три примірники акта приймання-передачі газу, підписані уповноваженим представником замовника та скріплені печаткою (за наявності) замовника, у яких замовник вказує місячний обсяг газу, що планується закачати або відібрати в/із ПСГ, у тому числі страхового запасу газу.

Відповідно до п. 2.10. договору №, місячні обсяги закачування або відбору в/із ПСГ можуть змінюватись за домовленістю сторін шляхом коригування заявки щодо здійснення закачування або відбору місячних обсягів газу в/із ПСГ та актів приймання-передачі газу.

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2014 позивач листом №21/14-ОДУ звернтався до відповідача-1, відповідно до якого позивач просив відповідача-1 узгодити передачу природного газу у березні 2014 року в ПСГ ПАТ „Укртрансгаз" в обсязі 5356,157 тис.куб.м., який був проданий позивачем третій особі.

Однак у відповідь на вказаний лист позивача відповідач-1 своїм листом №3221/64-064 від 18.04.2014 повідомив позивача про те що акт прийому-передачі природного газу в ПСГ необхідно погоджувати з відповідачем-2.

Вказаними обставинами спростовуються твердження відповідача-1 про те, що позивач звернувся до відповідача-1 після припинення зобов'язань відповідача-1 згідно умов договору №, у зв'язку із закінченням терміну його дії в частині надання послуг із зберіганням природного газу.

При цьому, колегія суддів вважає, що у зв'язку із закінченням 15.04.2014 дії договору зберігання № та непогодженням на цей момент відповідачем-1 актів приймання-передачі газу, який був проданий позивачем третій особі за договором №32-У/Г, позивач, укладаючи 16.04.2014 новий договір зберігання №, був змушений включити до обсягів газу, які передаються на зберігання відповідачеві-1, природний газ в об'ємі 5745,016 тис.куб.м., як титульний володілець цього газу.

Доводи апеляційної скарги відповідача-2 щодо безпідставності вимог позивача про включення ПАТ „НАК „Нафтогаз України" в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні 5745,016 тис.куб.м. природного газу, які скаржник обґрунтовує тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження його права власності на природний газ, що був переданий на зберігання, та доказів включення оператором єдиної газотранспортної системи України переданих обсягів газу у прогнозований баланс надходження та розподілу газу, - колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Так, відповідач-2 зазначає, що видаткова накладна №1-Г від 14.04.2014, за якою було передано природний газ третій особі, не є первинним документом у розумінні Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки позивач та третя особа не склали акт приймання-передачі природного газу, що на думку відповідача-2 спростовує твердження позивача про порушення права власності.

Вказані обставини за твердженням відповідач-2 були встановлені у ході розгляду справ №910/19881/14 та №910/13510/14.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у справах №910/19881/14 та №910/13510/14 позови до ПАТ „Укртрансгаз" та ПАТ „НАК „Нафтогаз України" про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії були заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю „Галс-К ЛТД", яке є покупцем спірного обсягу газу, а відтак особою яка мала довести своє право власності на природний газ в об'ємі 5745,016 тис.куб.м., зважаючи на непогодження ПАТ „Укртрансгаз" актів прийому-передачі газу від ПрАТ „Галс-К".

Натомість у даній справі позивачем виступає ПрАТ „Галс-К", яке будучи власником спірного об'єму газу, заявляє позов про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у здійсненні ним права розпорядження належним йому майном. Відтак, право власності ПрАТ „Галс-К" на природний газ в обсязі 5745,016 тис.куб.м. у даній справі не є предметом дослідження, оскільки воно підтверджується матеріалами справи та не заперечується, зокрема, ПАТ „Укртрансгаз", яке облікує спірний об'єм газу в ПСГ саме за позивачем.

Разом з тим, оскільки відповідачем-1 не було затверджено акти приймання-передачі газу на оспорюваний обсяг газу, які надсилалися відповідачу-1 позивачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач-1 порушує право власності позивача, обмежуючи право розпорядження власним майном позивача на оспорюваний обсяг природного газу, оскільки через дії відповідача-1 позивач не може здійснити продаж оспорюваного обсягу природного газу іншим підприємствам.

При цьому, свої дії щодо непогодження акту прийому-передачі природного газу відповідач-1 обгрунтовував тим, що спірний обсяг газу, який був закачаний в ПСГ ПАТ „Укртрансгаз" з січня 2013 року по лютий 2014 року, не був включений у розрахункові баланси надходження та розподілу природного газу в Україні оператором ЄГТСУ, функції якого в зазначений період відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 05.11.2010 №463 були покладені на НАК „Нафтогаз України", яка одночасно є уповноваженим суб'єктом з формування ресурсу природного газу для населення та споживачів України.

Наказ Міністерства палива та енергетики України від 05.11.2010 №463, яким були покладені функції оператором ЄГТСУ на відповідача-2 втратив свою чинність на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №466 від 20.06.2014 року.

Відтак на момент виникнення спірних правовідносин відповідач-2 був уповноваженою особою на включення спірного обсягу газу у розрахункові баланси надходження та розподілу природного газу в Україні.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. N 1729 „Про забезпечення споживачів природним газом" Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" є уповноваженим суб'єктом з формування ресурсу природного газу для населення та споживачів України і зобов'язана забезпечити гарантованих постачальників ресурсом природного газу в необхідному йому обсязі.

Однак матеріали справи не містять доказів реагування відповідачем-2 на звернення позивача №28/14 від 04.04.2014 до НАК „Нафтогаз України", у якому позивач просив відповідача-2 дати відповідне розпорядження щодо прийому-передачі газу в ПСГ ПАТ „Укртрансгаз" у березні 2014 року. Вказані обставини свідчать про порушення відповідачем-2 права позивача на розпорядження належним йому майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України).

З наданих позивачем доказів вбачається, що внаслідок дій відповідача-1 та відповідача-2 у позивача виникли перешкоди у здійсненні його права розпорядження (продажу, передачі) природним газом у обсязі 5745,016 тис.куб.м.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідачі в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростували, розміру позовних вимог не оспорили, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимоги про зобов'язання відповідача-1 та відповідача-2 не чинити перешкоди позивачу у здійсненні його права розпорядження (продажу, передачі) природного газу у обсязі 5745,016 тис.куб.м.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Заперечення скаржників, викладені у апеляційних скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства „Укртрасгаз" та Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду м. Києва від 01.04.2015 у справі №910/29246/14 має бути залишене без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційних скарг покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства „Укртрасгаз" та Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/29246/14 залишити без змін.

Матеріали справи №910/29246/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя М.М. Новіков

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець