ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р.Справа № 922/3034/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Реал-банк" м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект", м. Харків
про визнання недійсним правочину
за участю представників сторін:

від позивача: Жегулін Ю.М. (дов. № 25 від 20.05.2015 року);

від відповідача: Красніков П.І. (дов. б/н від 15.06.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Реал-банк" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товарисва з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" (відповідач), в якій просить суд визнати правочин яким здійснено договірне списання з рахунку №651 Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" в рахунок погашення заборгованості за договором овердрафту № 466/09-2-08 від 28.03.2013 р. у розмірі 730,76 грн. недійсним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що правочин, яким було проведено платіж відповідача під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ "Реал Банк" суперечить Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.05.2015 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 08.06.2015 року.

Ухвалою від 08.06.2015 року розгляд справи відкладено до 17.06.205 року для повтороного виклику представників сторін у судове засіданні та витребування додаткових документів для повного та всебічного дослідження усіх фактичних обставин спору.

Відповідач у судове засідання 17.06.2015 року з`явився, у відзиві вх.№24759 від 17.07.2015 року просив суд у позов відмовити.

Присутній у судовому засіданні 17.06.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги.

Вдповідач у судовому засіданні 17.06.2015 року заперечував проти позовнх вимог.

Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.06.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28 березня 2013 року між позивачем ПАТ "Реал Банк" та ТОВ "Енергоінвестпроект" було укладено договір про надання овердрафту № 466/09-2-08 за яким позивач надає відповідачу кредит у формі овердрафту, у відповідності до рішення господарьского суду Харківської області від 12.06.2014 року у справі 922/1449/14 (а.с. 8-11).

У відповідності до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України підставами звільнення від доказування є обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Овердрафт надається відповідачу для оплати платіжних документів на суму, що перевищує залишок на його поточному рахунку, відкритому в банку, в межах встановленого йому ліміту.

Згідно п. 2.2. договору позичальник зобов'язується погасити залишок на рахунку за овердрафтом у межах строку, встановлено п. 1.4. та сплатити нараховані проценти за весь період фактичного знаходження залишку на рахунку.

Також, положеннями вказаного договору (п.2.4.) банк має право на договірне списання, тобто в погашення заборгованості, яка виникла, позичальник доручає банку самостійно здійснювати перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку № 651 без надання додаткових платіжних або інших документів.

Перерахування за цим договором не потребує надання ніяких додаткових документів позичальником і здійснюється банком самостійно.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.06.2014р. по справі № 922/1449/14 були частково задоволені позовні вимоги ПАТ "Реал Банк" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" про стягнення заборгованості за Договором овердрафту № 466/09-2-08 від 28.03.2013р.

Як зазначено у вищевказаному рішенні, часткове погашення заборгованості за Кредитним договором було здійснено третіми особами, а саме:

- платіжним дорученням № 3158 від 28.04.2014р. ТОВ "НТЦ Енерготех" зі свого поточного рахунку, відкритого у ПАТ "Реал Банк", здійснило перерахування заборгованості за відповідача в справі № 922/1449/14 у сумі 74810,16 грн.;

- платіжним дорученням № 1218 від 28.04.2014р. ТОВ "НТЦ Енерготехінвест" зі свого поточного рахунку, відкритого у ПАТ "Реал Банк", здійснило перерахування заборгованості за відповідача у сумі 455736,84 грн.;

- платіжним дорученням № 897 від 20.05.2014р. ТОВ "Трістар Енергія" зі свого поточного рахунку, відкритого у ПАТ "Реал Банк", здійснило перерахування заборгованості за відповідача у сумі 1336,90 грн.;

- платіжним дорученням № 35 від 21.05.2014р. TOB "НВП "Компел" зі свою поточного рахунку у ПАТ "Реал Банк" здійснило перерахування заборгованості за відповідача у сумі 373000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 24 від 19.05.2014р. TOB Фірма "РЕМ" зі свого поточного рахунку у ПАТ "Реал Банк" здійснило перерахування заборгованості за відповідача у сумі 263000,00 грн.

- з поточного рахунку відповідача № 651, відповідно до положень п.2.4. договору про надання овердрафту відповідачем було доручено самостійно перерахувати позивачу (банку) без надання додаткових платіжних або інших документів у розмірі 730,76 грн.(відповідач) .

Зазначене вище рішення господарського суду Харківської області було залишено без змін постановами Харківського апеляційного господарського суду від 05.08.2014р. та Вищого господарського суду України від 24.09.2014р.

Позивач вважає, що правочин щодо договірного списання грошових коштів у розмірі 730,76 грн. з поточного рахунку відповідача № 651, відповідно до положень п.2.4. договору про надання овердрафту, є недійсним, оскільки був здійснений під час відзиву банківської ліцензії та проведення процедури ліквідації ПАТ "Реал Банк".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Під час розгляду справи № 922/1449/14, на рішення у якій посилається позивач в обґрунтування позовних вимог у справі № 922/1686/15, судами було встановлено, що 28.03.2013р. між позивачем ПАТ "Реал Банк" та TOB "Енергоінвестпроект" було укладено Договір про надання овердрафту № 466/09-2-08, за яким позивач надає відповідачу кредит у формі овердрафту, ліміт якого складає 2500000,00 грн., строком користування до 27.03.2014р. (п. 1.4.) з розміром фіксованої плати за користування 26 % річних.

Овердрафт надається відповідачу для оплати платіжних документів на суму, що перевищує залишок на його поточному рахунку, відкритому в банку, в межах встановленого йому ліміту.

Відповідно до п. 2.4. вказаного Договору, банк має право на договірне списання, тобто в погашення заборгованості, яка виникла, позичальник доручає банку самостійно здійснювати перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку № 651 без надання додаткових платіжних або інших документів.

Перерахування за цим договором не потребує надання ніяких додаткових документів позичальником і здійснюється банком самостійно.

Як встановлено судом при розгляді справи №922/1449/14 з поточного рахунку відповідача № 651 було доручено самостійно перерахувати позивачу (банку) без надання додаткових платіжних або інших документів у розмірі 730,76 грн. в погашення заборгованості за кредитним договором.

Суд вважає посилання позивача на положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в частині неможливості проводити операції по поточних рахунках суд вважає невмотивованими та безпідставними з огляду на таке.

Положення частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Отже вказані положення не передбачають права позивача відмовитись прийняти виконання зобов'язання за кредитним договором у будь-який спосіб, при тих обставинах що виконання обов'язку по погашенню кредиту відповідачем із свого поточного рахунку.

Відповідно до п. 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення, це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. Аналогічне положення містить п. 1.4. віще зазначеної Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, який визначає платіжне доручення як розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

При цьому, згідно вказано ж п.1.4. Інструкції розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Отже платіжне доручення, що направлено банку на виконання зобов'язань перед таким банком за своїм змістом не є вимогою.

Що стосується посилання позивача на нібито неможливість списання грошових коштів, що знаходяться на поточному рахунку відповідача, суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, умови договору про надання овердрафту від 28.03.2013 року № 466/09-2-08 передбачають, що позичальник доручив самостійно перерахувати банку без надання додаткових платіжних або інших документів, зокрема, п.2.4.

Згідно вказаного пункту договору перерахування за цим договором не потребує надання ніяких додаткових документів позичальником і здійснюється банком самостійно.

Положеннями статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Пунктом 1.19-1 вказано Закону визначено, що меморіальний ордер, це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Пунктом 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлено, що якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

В даному випадку договором передбачено, що перерахування здійснюється саме банком - позивачем без надання йому для цього будь-яких інших документів з боку боржника - відповідача.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання повинно бути виконано його сторонами.

Проте положеннями частини 1 статті 528 ЦК України передбачено, що виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Під час розгляду справи № 922/1449/14 судами не було встановлено положень або виявлено будь-яких обставин, які б забороняли, або робили неможливим виконання зобов'язань відповідача щодо погашення кредиту, а саме самостійно позивачу зарахувати вищезазначені кошти з вищезазначеного поточного рахунку відповідача.

Положення параграфу 2 Глави 71 Цивільного кодексу України також не передбачають заборону щодо виконання зобов'язання у кредитних правовідносинах стосовно погашення та/або повернення коштів з поточних рахунків.

Отже, як законодавча так і договірна пряма заборона щодо виконання зобов'язання відповідачем по поверненню кредитних коштів відповідачем шляхом переахування коштів з поточного рахунку відповідача відсутня, тому позивач при такому виконанні, запропонованому відповідачем, зобов'язаний його прийняти.

Відповідно до положень ст. 528 Цивільного кодексу України, позивач (ПАТ "Реал Банк") є зобов'язаним прийняти виконання, запропоноване боржником.

Вищий господарський суд України в своїй постанові від 24.09.2014р. зазначив, що касаційна інстанція вважає мотивованим відхилення судами посилання позивача, оскільки погашення заборгованості Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Отже, Банк мав самостійно перерахувати грошові кошти у сумі 730,76 грн., які знаходяться на рахунку відповідача № 651 в рахунок погашення заборгованості за договором овердрафту від 28.03.2013 №466/09-2-08.

Також слід зазначити, що статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Тобто, згідно вказаних норм права, обов'язок банку виконати переказ за платіжним дорученням не є майновим зобов'язанням, а є зобов'язанням виконати певні дії (надати послуги) з розрахунково-касового обслуговування товариства шляхом перерахування коштів власника (третіх осіб) на підставі платіжного доручення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов'язок банку (позивача) перерахувати грошові кошти на підставі дорученя відповідача виник, як зазначає позивач та не заперечує відповідач, на підставі договорів про відкриття поточних рахунків з метою здійснення розрахунково-касового обслуговування та наданих до виконання платіжних доручень.

Також, у постанові Харківського апеляційного господарського суду у справі 922/1449/14 від 05.08.2014 року зазначено, що всі платіжні документи, за якими вищенаведеними особами здійснено часткове погашення заборгованості відповідача, відповідають вимогам Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Також суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що сам по собі факт договірного списання грошових коштів є правочином.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків. Такі права й обов'язки реалізуються в межах цивільного правовідношення і вони є відповідно його складовими елементами.

Правочин, як юридичний факт, є лише однією з підстав виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, передбачених законом. У системі таких юридичних фактів правочини посідають особливе місце, вирізняючись серед них своїми специфічними ознаками. Правочинам, на відміну від деяких інших підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (наприклад, юридичних та фактичних вчинків, заподіяння шкоди) притаманне правомірне вольове вчинення особою, яка має належний статус суб'єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату для себе або інших осіб.

Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків. Так, не можуть розглядатися як правочини в розумінні ст. 202 ЦК фактичні дії особи з керування автомашиною, виготовлення для власних потреб речі, споживання продуктів харчування, сама по собі виробнича діяльність підприємства, оскільки ці дії, як правило, спрямовані на досягнення конкретного економічного, а не юридичного результату. В цих випадках такі фактичні дії (вчинки) також інколи можуть породжувати певні цивільні права й обов'язки (наприклад, право власності на новостворювану річ).

Відмежування правочинів від інших юридичних актів (подій, фізичних дій і вчинків, правопорушень) має істотне практичне значення, оскільки законом встановлюється різний режим породжуваних ними правовідносин.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно ототожнено дію відповідача щодо надання йому платіжного доручення для виконання, з поняттям правочину, що закріплений в ст. 202 ЦК України, оскільки така дія є дією в межах існуючих правовідносин за договором розрахунково-касового обслуговування та само по собі не є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків, а тому не може вважатися правочином.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позовні вимоги не доведено позивачем належними доказами, підстави, на яких ґрунтуються вимоги позивача, суперечать приписам діючого законодавства, суд визнав позов ПАТ "Реал Банк" таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача. Проте, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за даним позовом стягненню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 190, 202, 321, 509, 526, 528, 1074 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.06.2015 р.

Суддя О.О. Ємельянова