РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015Справа №910/8868/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шредер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт»

про стягнення 85727 грн. 03 коп.

Суддя Демидов В.О.

За участю представників:

від позивача - не прибув

від відповідача - не прибув

ВСТАНОВИВ:

08.04.2015 позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шредер» заборгованість за договором купівлі-продажу продукції № 91-05 від 23.09.2014 у розмірі 60518 грн. 27 коп., 9283 грн. 34 коп. пені, 3% річних у розмірі 795 грн. 86 коп., штраф за несвоєчасну оплату товару в розмірі 25 % згідно договору в сумі 15129 грн. 57 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем договірних зобов'язань, що полягає у порушенні відповідачем строків оплати за поставлену продукцію відповідно до договору купівлі-продажу продукції № 91-05 від 23.09.2014.

04.06.2015 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача, у якому він заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання 16.06.2015 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах розпискою уповноваженого представника.

Представник відповідача в судове засідання 16.06.2015 не прибув, причин неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах розпискою уповноваженого представника.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

23.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шредер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Лайт» було укладено договір купівлі-продажу продукції № 91-05 (далі за текстом - договір), згідно п.1.1 у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, позивач зобов'язується передати у власність відповідача, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, найменування та кількість якої наведено у п.1.2 цього договору: номенклатура, одиниці вимірювання і загальна кількість продукції, що підлягає поставці за цим договором, а також його ціна визначаються рахунком, що є невід'ємною частиною договору.

Загальна сума договору складає 60518 грн. 27 коп. (п. 2.3 договору).

Оплата продукції відповідачем здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 30 днів з моменту відвантаження (п. п. 3.1, 3.2 договору).

За умовами договору у випадку невиконання чи неналежного виконання сторонами своїх зобов'язань щодо виготовлення, продажу, прийняття та оплати продукції в строки, передбачені договором, сторона винуватець сплачує на користь іншої сторони пеню у розмірі 0,1 % від вартості невиконаних чи неналежно виконаних зобов'язань за даним договором за кожний день прострочення (п. п. 6.1, 6.2, 8.2 договору).

Також, договором передбачено, що за не односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань, що випливають з цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 25% від вартості продукції, зазначеної в специфікації чи рахунку, що є невід'ємною частиною цього договору (п.8.5 договору).

Сторони погодили, що договір набирає чинності в день його підписання уповноваженими представниками сторін, та посвідчення печатками і діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним (п.9.1. договору).

Позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку товару відповідачу, що підтверджується рахунком № 401 від 23.09.2014 на суму 60518 грн. 27 коп., накладною на відвантаження готової продукції №153 від 23.09.2014 одержувачу ТОВ «Інжинірингова компанія «Нова Лайт» на суму 60518 грн. 27 коп., податковою накладною від 23.09.2014 № 5 за договором.

Позивачем відповідачу була надіслана претензія № 167 від 17.02.2015 на суму 60518 грн. 27 коп. з вимогою оплатити заборгованість шляхом перерахування зазначеної суми на рахунок позивача у строк до 20.03.2015. Однак відповідь на претензію позивачем не отримана, заборгованість у сумі 60518 грн. 27 коп. відповідачем не сплачена.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за вказаним договором по оплаті поставленого товару, позивачем у позовних вимогах заявлена до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 60518 грн. 27 коп.

Крім того, у зв'язку із виникненням вказаної заборгованості по оплаті товару за договором позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 9283 грн. 34 коп., штрафу за несвоєчасну оплату товару у розмірі 25 % згідно в сумі договору 15129 грн. 57 коп. та 3% річних у розмірі 795 грн. 86 коп.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частина 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає перелік основних реквізитів первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитами є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявна в матеріалах справи накладна на відвантаження готової продукції містить підписи особи, яка відпустила товар та особи, яка одержала його.

Враховуючи викладене, накладною на відвантаження готової продукції було зафіксовано факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних правовідносин, які є документальним підтвердженням передачі відповідачу товару та доказом права вимоги щодо оплати грошових коштів за поставку цього товару.

Таким чином, матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару суму 60518 грн. 27 коп. У зв'язку із цим, вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором по оплаті за поставлений товар в сумі 60518 грн. 27 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (див. постанову Верховного Суду України від 27.04.2012 та постанову Вищого господарського суду України від 12.06.2012 у справі № 06/5026/1052/2011).

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Договором передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості невиконаних чи неналежно виконаних зобов'язань за даним договором за кожен день просточення (п.8.2 договору).

Відповідно до статті 232 Господарського кодексу України, положень п. п. 3.1, 3.2 договору щодо порядку розрахунків, суд дійшов висновку про необхідність здійснення перерахунку суми пені з врахуванням зазначеної вище накладної на відвантаження готової продукції № 153 від 23.09.2014 на суму 60518 грн. 27 коп. за період з 23.10.2014 по 01.04.2015

Таким чином, за розрахунками суду сума пені у розмірі з врахуванням подвійної облікової ставки НБУ складає 9274 грн. 23 коп. у зв'язку із чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 9283 грн. 34 коп. підлягають частковому задоволенню. В решті вимог про стягнення пені слід відмовити за необґрунтованістю.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 25% штрафу згідно договору у сумі 15129 грн. 57 коп., вважає його вірним, таким, що відповідає обставинам справи.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 3 % річних за період з 23.10.2014 по 01.04.2015 суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 795 грн. 86 коп.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача заборгованості за договором у сумі 60518 грн.27 коп., пені 9274 грн. 23 коп., 15129 грн. 57 коп. 25 % штрафу та 3% річних у розмірі 795 грн. 86 коп. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт»» (02660, м. Київ, проспект Визволителів, б.6, кв.1, код 37035128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шредер» (46005, м. Тернопіль, вул. Микулинецька, буд. 46-Б, код 00231024) заборгованість у розмірі 60518 грн. (шістдесят тисяч п'ятсот вісімнадцять) грн. 27 коп., пені 9274 (дев'ять тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 23 коп., 3% річних у розмірі 795 (сімсот дев'яносто п'ять) грн. 86 коп. штраф 15129 (п'ятнадцять тисяч сто двадцять дев'ять) грн. 57 коп. та 1825 грн. 17 коп. судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні 16.06.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Повне рішення складене та підписане 19.06.2015.

Суддя В.О. Демидов