РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015Справа №910/8978/15
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»про стягнення 1719,89 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Павлюк А.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про стягнення виплаченого страхового відшкодування, інфляційних та трьох відсотків річних в сумі 1719,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03.03.2014 у м. Києві, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Сітроен», д.н.з. 04670НЕ, Щербиною О.В., сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «Деу», д.н.з. АА7020НН, під керуванням Обухан Н.М.

Позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Деу» - Обухан Н.М. (страхувальник), договору добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 23.12.2013, виплатив власнику пошкодженого автомобіля «Деу», д.н.з. АА7020НН, страхове відшкодування в розмірі 1609,99 грн.

Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП - Щербини О.В., було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», позивач, на підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, звернувся до відповідача з претензією про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (вих. 3792 від 03.09.2014), однак відповідач залишив претензію без відповіді та задоволення.

Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування в розмірі 1609,99 грн, інфляційні в розмірі 99,71 грн та три відсотки річних в розмірі 10,19 грн за час прострочки за період з 15.12.2014 по 01.03.2015, всього в сумі 1719,89 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив, вказавши, що на його адресу від позивача дійсно надходила заява про виплату страхового відшкодування, проте до вказаної заяви не було долучено всіх документів, необхідних для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування. Крім того, відповідач зазначив, що стягнення інфляційних та трьох відсотків річних у даному випадку є безпідставним, оскільки положення ст.625 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2013 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та власником автомобіля Деу д.н.з.АА7020НН - Обухан Н.М. (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № -01 , за умовами якого застраховано автомобіль марки «Деу» д.н.з. АА7020НН, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки ВДАІ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві № 9356246 від 06.03.2014, 03.03.2014, на просп. Броварському, 17 у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Сітроен», д.н.з. 04670НЕ, під керуванням Щербини О.В., та автомобіля марки «Деу», д.н.з. АА7020НН, під керуванням Обухан Н.М., внаслідок чого пошкоджено зазначені автомобілі. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Щербиною О.В. п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2014 по справі № 755/7463/14-п, Щербину О.В. визнано винною у скоєнні вказаної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позивач, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 23.12.2013, на підставі страхового акту № 1729-02 від 28.04.2014, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Деу» шляхом перерахування коштів на рахунок СТО - ТОВ «УзДЕУ Україна», в розмірі 1609,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4839 від 28.04.2014.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку-фактури СТО - ТОВ «УзДЕУ Україна» № УСЧ0006397 від 10.03.2014, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Деу», д.н.з. АА7020НН, становить 2160 грн., включно з ПДВ.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина Щербини О.В. у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Сітроен», д.н.з. 04670НЕ, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4060813 від 24.09.2013 у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», чинного на момент скоєння ДТП (03.03.2014). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Деу», д.н.з. АА7020НН, збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 23.12.2013, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки «Деу», д.н.з. АА7020НН, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою (вих. 3792 від 03.09.2014) про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 1609,99 грн. Вказана заява була отримана відповідачем 15.09.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 15.09.2014, наявним в матеріалах справи, проте була залишена без відповіді та задоволення.

Пунктом 32.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 1609,99 грн.

Крім того, на підставі ст.625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають 99,71 грн. інфляційних та 10,19 грн. 3% річних, нараховані за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 15.12.2014 по 01.03.2015.

Доводи відповідача щодо неможливості нарахування 3% річних та інфляційних на страхове відшкодування, оскільки вказані правовідносини виникли у зв'язку із заподіянням шкоди судом відхиляються, оскільки обов'язок відповідача сплатити страхове відшкодування виник на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, укладеного між відповідачем та особою, винною у скоєнні ДТП, а позивач є новим кредитором за вказаним договором, до якого, в межах виплаченого страхового відшкодування, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки «Деу», д.н.з. АА7020НН, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому факт заподіяння шкоди внаслідок ДТП є лише підставою для здійснення вказаної виплати (страховим випадком).

Стосовно заперечень відповідача щодо недотримання позивачем процедури досудового врегулювання спору слід зазначити наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 по справі №15-рп/200 визначено, що положення ч.2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відтак, доводи відповідача суперечать положенням діючого законодавства та судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували обґрунтованість заперечень проти задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код 31650052) 1609 (одну тисячу шістсот дев'ять) грн. 99 коп. страхового відшкодування, 99 (дев'яносто дев'ять) грн. 71 коп. інфляційних, 10 (десять) грн. 19 коп. три відсотки річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко