ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.06.15р. Справа № 904/1569/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "ТАВРІДА ЕЛЕКТРИК УКРАЇНА", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

про зобов'язання виконати умови договору стягнення штрафних санкцій

Головуючий колегії Мартинюк С.В.

Суддя Кеся Н.Б.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача: Сидоренко О.І. - представник, довіреність від 10.06.2015 року

від відповідача: Стрельченко Я.С. - представник, довіреність №8166-К-Н-О від 16.10.2014 року

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство "ТАВРІДА ЕЛЕКТРИК УКРАЇНА", м. Київ звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", в якому просить зобов'язати виконати п. 2.1.3. договору №426753 від 03.03.2003 року шляхом перерахування грошових коштів на рахунки ТОВ "Підприємство "ТАВРІДА ЕЛЕКТРИК УКРАЇНА", наступним чином:

- основний борг у сумі 13929770,32 грн. шляхом перерахування на поточний (розрахунковий) рахунок №6616 у філії "КиївСіті" ПАТ "КБ "ПриватБанк" в м. Київ, МФО 380775, код банку 14360570;

- основний борг у сумі 2136546,20 дол. США шляхом перерахування на поточний (розрахунковий) рахунок №1847 у філії "КиївСіті" ПАТ КБ "Приватбанк";

- основний борг у сумі 5256,50 Євро шляхом перерахування на поточний (розрахунковий) рахунок №4723 у філії "Київ Сіті" Пат КБ "Приватбанк".

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 13929,77 грн., 2119,44 дол. США, пеню за законом у розмірі 1277722,48 грн. 59217,78 дол. США, 187,51 Євро, 3% річних в розмірі 212953,75 грн. 25640,44 дол. США, 80,36 Євро, індекс інфляції в розмірі 1643225,35 грн., 152459,63 дол. США, 620,08 Євро.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем в особі Севастопольської філії ПАТ КБ "Приватбанк" взятих на себе зобов'язань по договору розрахунково-касового обслуговування №426753 та договорів про розміщення коштів на строковому депозиті щодо повернення коштів, за якими настав строк повернення, а також порушенням відповідачем зобов'язань щодо самовільного блокування та безпідставного списання коштів позивача.

Відповідач заперечує проти позову посилаючись на те, що позивачем не надано підтверджень направлення вимоги про повернення вкладу та процентів у визначений строк, а тому й не доведений обов'язок відповідача з їх повернення.

16.03.2015 року до господарського суду надійшло клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

14.04.2015 року позивачем подано уточнене клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд у відповідності із постановою пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16, має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п. 3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Приймаючи до уваги те, що позивач не надав документального підтвердження обставин, які б дали можливість зробити обґрунтоване припущення, що грошові кошти відповідача можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, суд відмовляє в задоволенні даної заяви.

16.03.2015 року до господарського суду надійшло клопотання позивача про витребування від відповідача документів, необхідних для розгляду справи. Дане клопотання судом було задоволено.

27.04.2015 року представником відповідача подано клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою господарського суду від 27.04.2015 року строк розгляду вирішення спору продовжено до 12.05.2015 року.

06.05.2015 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в частині розміру штрафних санкцій, з урахуванням якої просить стягнути пеню за договором в розмірі 14940,69 грн. та 2119,44 дол. США.; пеню за законом у розмірі 2397398,69 грн., 125878,78 дол. США, 351,83 Євро, 3 % річних в розмірі 399566,45 грн., 54438,50 дол. США, 150,78 Євро, індекс інфляції в розмірі 4740470,11 грн., проценти за доларовими депозитами в розмірі 622245,54 дол. США

З урахуванням приписів п. 3.10-3.12 постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 року, господарський суд частково приймає до розгляду вищезазначену заяву про збільшення позовних вимог, а саме відмовляє в прийнятті до розгляду п. 6 заяви про збільшення позовних вимог про стягнення процентів за доларовими депозитами в розмірі 622245,54 дол. США, враховуючи те, що стягнення з відповідача процентів за доларовими депозитами в розмірі 622245,54 дол. США є іншим (ще одним) позовом, оскільки така вимога взагалі не заявлена при зверненні позивача з позовом 26.02.2015 року.

У зв'язку з невиконанням відповідачем ухвали суду в частині надання витребуваних судом документів, ухвалою господарського суду від 12.05.2015 року вирішено стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України штраф в розмірі 1700 грн. відповідно до положень п. 5.ст. 83 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 12.05.2015 року справу №904/1569/15 вирішено розглядати колегіально у складі трьох суддів.

Відповідно до пункту 4 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" призначено повторний автоматизований розподіл для визначення складу колегії суддів, на підставі якого визначено колегію у складі: головуючий колегії Мартинюк С.В., суддя - Кеся Н.Б., суддя - Кармазіна Л.П.

Ухвалою господарського суду від 18.05.2015 року справу прийнято до провадження в колегіальному складі суддів: головуючий колегії Мартинюк С.В., суддя - Кеся Н.Б., суддя - Кармазіна Л.П.

18.06.2015 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, з урахуванням якої просить:

- зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" виконувати умови договору №426753 від 03.03.2003 року та стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти у сумі 13929770,32 грн., 2136546,20 дол. США, 5256,50 Євро.

- Стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" штрафні санкції у вигляді пені за договором у розмірі 14940,69 грн., 2119,44 дол. США.;

- стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" штрафні санкції у вигляді пені за законом у розмірі 2397398,69 грн., 125878,78 дол. США.;351,83 Євро;

- стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" 3% річних в розмірі 399566,45 грн.,54438,50 дол. США, 150,78 Євро;

- стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" індекс інфляції на суму основного боргу в розмірі 4740470,11 грн.

- стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" проценти за доларовими депозитами у розмірі 622245,54 дол. США.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.3.12. Постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» : …право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, заявлених позивачем 26.02.2015 року збільшених заявою від 06.05.2015 року та заяву про їх уточнення від 18.06.2015 року, господарським судом встановлено, що при зверненні з заявою від 18.06.2015 року має місце зміна вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Згідно до вимог ст.22 ГПК України зміна предмета позову допускається лише до початку розгляду справи по суті, тому суд залучає до матеріалів справи заяву позивача про зміну позовних вимог від 18.06.2015р. та продовжує розглядати по суті раніше заявлені позовні вимоги.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.06.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В:

03.03.03 р. між ТОВ «Підприємство «Тавріда Електрик Україна» та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір на здійснення розрахунково-касового обслуговування за № 426753.

Відповідно до умов договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування № 426753 додатків №№ 1,2,3,4,5 до нього та додаткової угоди № 426753 від 22.02.2007р., Банк відкриває Клієнту поточні рахунки у національній та іноземній валюті (в тому числі картковий) та/або здійснює їх розрахунково-касове обслуговування відповідно до діючих нормативних актів НБУ.

Банк взяв на себе, у тому числі, зобов'язання виконувати доручення позивача, що міститься в розрахунковому документі в обумовлені строки (п. 2.1.3. Договору); забезпечити схоронність коштів позивача (п. 2.1.12 Договору).

У п. 2.1.1. Договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування № 426753 сторони дійшли до угоди, що у подальшому поточні рахунки позивачу відкриваються на підставі його письмової заяви та інших документів, передбачених нормативними актами НБУ і обслуговуються відповідно до умов цього договору.

На підставі цього договору Т0В «Підприємство «Тавріда Електрик Україна» 03.03.03р. були відкриті в Севастопольській філії ПАТ КБ «Приватбанк» банківські рахунки:

- поточний №3001 у гривні, на якому станом на 28.05.2014 року знаходилось 13860113,74 грн.;

- валютний №3002 у дол. США, на якому станом на 28.05.2014 року знаходилось 17098,00 дол. США

- валютний №3023 в Євро на якому станом на 28.05.2014 року знаходилось 5256,5 Євро;

- картковий №3051 в гривні на якому станом на 28.05.2014 року знаходилось 65778,40 грн.

Відповідно до п 2.1.3.Договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування № 426753 від 03.03.03 р. Банк зобов'язався виконувати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі у строки, в ньому визначені. Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством; вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та інших обумовлених договором послуг.

28.10.2013 року між сторонами укладено договір №220358 про розміщення коштів на строковому депозиті.

Відповідно до п.1.1. договору №220358, з урахуванням додаткової угоди до нього від 28.10.2013 року, предметом цього Договору є внесення КЛІЄНТОМ і прийняття БАНКОМ тимчасово вільних коштів (далі - вклад) у сумі 3000000,00 грн. на депозитний рахунок на строк до 28.04.2014 року, із зобов'язаннями виплачувати КЛІЄНТУ суму вкладу та проценти на умовах і в порядку, встановлених цим Договором.

16.01.2014 року між сторонами укладено договір №239716 про розміщення коштів на строковому депозиті.

Відповідно до п.1.1. договору №239716, з урахуванням додаткової угоди до нього від 16.01.2014року, предметом цього Договору є внесення КЛІЄНТОМ і прийняття БАНКОМ тимчасово вільних коштів (далі - вклад) у сумі 2000000,00 грн. на депозитний рахунок на строк до 19.05.2014року, із зобов'язаннями виплачувати КЛІЄНТУ суму вкладу та проценти на умовах і в порядку, встановлених цим Договором

13.06.2013року між сторонами укладено договір №197790 про розміщення коштів на строковому депозиті.

Відповідно до п.1.1. договору №197790, з урахуванням додаткової угоди до нього від 13.06.2013року, предметом цього Договору є внесення КЛІЄНТОМ і прийняття БАНКОМ тимчасово вільних коштів (далі - вклад) у сумі 700000,00 дол. США на депозитний рахунок на строк до 14.06.2014 року, із зобов'язаннями виплачувати КЛІЄНТУ суму вкладу та проценти на умовах і в порядку, встановлених цим Договором.

13.06.2013року між сторонами укладено договір №197792 про розміщення коштів на строковому депозиті.

Відповідно до п.1.1. договору №197792, з урахуванням додаткової угоди до нього від 13.06.2013року, предметом цього Договору є внесення КЛІЄНТОМ і прийняття БАНКОМ тимчасово вільних коштів (далі - вклад) у сумі 800000,00 дол. США на депозитний рахунок на строк до 14.06.2014 року, із зобов'язаннями виплачувати КЛІЄНТУ суму вкладу та проценти на умовах і в порядку, встановлених цим Договором.

02.09.2013року між сторонами укладено договір №1209943 про розміщення коштів на строковому депозиті.

Відповідно до п.1.1. договору №209943, з урахуванням додаткової угоди до нього від 02.09.2013року, предметом цього Договору є внесення КЛІЄНТОМ і прийняття БАНКОМ тимчасово вільних коштів (далі - вклад) у сумі 525000,00 дол. США на депозитний рахунок на строк до 08.09.2014 року, із зобов'язаннями виплачувати КЛІЄНТУ суму вкладу та проценти на умовах і в порядку, встановлених цим Договором.

01.07.2013року між сторонами укладено договір №200573 про розміщення коштів на строковому депозиті.

Відповідно до п.1.1. договору №200573, з урахуванням додаткової угоди до нього від 01.07.2013року, предметом цього Договору є внесення КЛІЄНТОМ і прийняття БАНКОМ тимчасово вільних коштів (далі - вклад) у сумі 100000 грн. на депозитний рахунок на строк до 02.07.2014 року, із зобов'язаннями виплачувати КЛІЄНТУ суму вкладу та проценти на умовах і в порядку, встановлених цим Договором.

На виконання умов вищезазначених договорів про розміщення коштів на строковому депозиті Позивачем в СФ ПАТ "Приватбанк" було розміщено грошові кошти, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

За твердженням позивача, грошові кошти (сума вкладу та відсотки ) за договорами № 197790 від 13.06.2013 на суму 700000 доларів США , № 200573 від 01.07.2013 р. на суму 120 грн., № 197792 від 13.06.2013 на суму 800000 доларів США, № 209943 від 02.09.2013 р. на суму 525000 доларів США Відповідачем не повернуто, а по договорам № 220358 від 28.10.2013 р. на суму 3000000 грн., та № 239716 від 16.01.2014р.на суму 2000000 грн., було повернено, але користуватися цими грошами неможливо, оскільки Відповідач у березні 2014 року заблокував рахунки Позивача та 28.05.2014 року безпідставно списав кошті без згоди Позивача.

Позивач з метою здійснення платіжних операцій надав Відповідачу платіжні доручення:

№ 4101 від 11.03.2014 р. на суму 918528 грн.;

№ 4105 від 11.03.2014 р. на суму 918528 грн.:

№ 4106 від 12.03.2014 р. на суму 3000000 грн.;

№ 4117 від 12.03.2014 р. на суму 229831,80 грн.;

№ 4123 від 12.03.2014 р. на суму 18500 грн.;

№ 4124 від 12.03.2014 р. на суму 10000 грн.;

№ 4141 від 13.03.2014 р. на суму 84020,52 грн.;

№ 4142 від 13.03.2014 р. на суму 20385,62 грн.

19.03.2014 р. Позивач звернувся до Відповідача з листом № 019 з проханням довести до відома про причини невиконання платіжних доручень та вимогою негайно виконати зобов'язання по виконанню виставлених доручень відповідно до чинного законодавства та договору.

22.04.2014 р. Позивач надіслав на адресу Відповідача на ім'я Голови Правління банку лист вих. №0019. в якому позивач прохав відповідача, у зв'язку з закінченням строку розміщення вкладів на депозитному рахунку зарахувати суму вкладу та відсотків по ньому на розрахунковий рахунок Позивача № 7028, відкритий в АТ "Сбербанк Росии". Листом №20.1.0.0.0/7-20140505/3171 від 26.05.2014 року відповідачем надано відповідь на лист позивача №0019 від 22.04.22014 року, в якому зазначено, що депозит закритий по терміну, депозит і нараховані відсотки перераховані на рахунок банку, з якого проведено зарахування коштів на депозит. Станом на поточну дату кошти на рахунку позивача.

19.05.2014 року позивач надіслав листа вих. № 39 з платіжним дорученням № 4162 від 26.05.2014р., згідно з яким доручав Банку здійснити переказ грошових коштів у розмірі 9740900,00 гри. з рахунку 3001, відкритого в СФ ПАТ КБ "Приватбанк" на розрахунковий рахунок № 5669 в АТ "Укрексімбанк".

03.07.2014 р. позивач звернувся до Відповідача з проханням вих.. №496 від 03.07.2014р. дозволити доступ до раніше заблокованих грошових коштів у зв'язку зі зміною місцезнаходження на м. Київ та відкриттям рахунків у Філії "КиївСіті" ПАТ КБ Приватбанк у м. Києві.

05.08.2014р. позивачем відповідачу було надіслано листа вих. № 0037, де виставлено доручення про перерозподіл грошових коштів для ведення господарської діяльності з вищевказаних рахунків в СФ ПАТ КБ "Приватбанк" в м. Севастополі на рахунки, відкриті в "КиївСіті" ПАТ КБ "Приватбанк" в м. Києві.

Абз. 2 п. 32.3.2 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлює, що банк, якій списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника.

У п. 6.1. договору у разі порушення Банком установлених строків виконання доручення на переказ, або у разі порушення строків завершення переказу, Банк сплачує Клієнту пеню у розмірі 0,01 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 0,1 % від суми переказу за весь період порушення, за кожен випадок порушення.

Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищезазначених законодавчих норм та умов договору позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня за договором в розмірі 14940,69 грн. та 2119,44 дол. США.; пеня за законом у розмірі 2397398,69 грн., 125878,78 дол. США, 351,83 Євро, 3 % річних в розмірі 399566,45 грн., 54438,50 дол. США, 150,78 Євро, індекс інфляції в розмірі 4740470,11 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з ст. 1071 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

За приписами ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (п. 1.35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (ст. 1.30, ст. 22.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги - доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання (ст. ст. 22.3, 22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту (ст. 22.9 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Проаналізувавши вищевказані норми законодавчих актів, колегія суддів доходить до висновку, що обов'язок банку щодо перерахування конкретної грошової суми на конкретний розрахунковий рахунок виникає після подання клієнтом банку відповідного розрахункового документу.

Позивач не надав до матеріалів справи доказів подання до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" оформлених розрахункових документів про перерахування спірних сум 13929770,32 грн., 2136546,20 дол. США, 5256,50 Євро на розрахункові рахунки №6616, № 1847, № 4723, які відкриті в філії "КиївСіті " ПАТ КБ "ПриватБанк", через що на момент розгляду справи у відповідача не виникло зобов'язання щодо перерахування спірних сум, які зазначені в позовних вимогах на відповідні розрахункові рахунки, тому у колегії суддів відсутні підстави для прийняття рішення про зобов'язання відповідача вчинити такі дії.

Крім того, слід зазначити, що в судовому засіданні 18.05.2015 року позивач зазначив, що платіжні доручення на перерахування спірних сум ним не виставлялися.

Також позивачем не подано заяви про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування або заяви про закриття рахунку, що могло би бути підставою для здійснення взаєморозрахунків, відповідно до ст. 1075 ЦК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за договором, оскільки, як зазначено вище у банку не виникло обов'язку щодо перерахування сум заявлених в позовних вимогах, а тому і відсутні підстави для нарахування пені відповідно до п. 6.1. договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування.

Також у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за законом, оскільки відповідна штрафна санкція, яка передбачена абз. 2 п. 32.3.2. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" застосовується у випадку безпідставного списання грошових коштів з рахунку клієнта, а в спірному випадку грошові кошти були перераховані з одного рахунку позивача на інший рахунок позивача, що чітко вбачається з платіжних доручень №E0528L055A від 28.05.2014 року, №E028L0EH6 від 28.05.2014 року, №E0528L054Y від 28.05.2014 року, №E0528L0551 від 28.05.2014 року (а.с.171-174).

Щодо нарахованих відповідачем 3 % річних, інфляційних, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, зважаючи на те, що зобов'язання щодо виконання умов договору на розрахунково-касове обслуговування не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 ЦК України, а відтак дана норма не підлягає застосуванню до спірного випадку.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Колегія суддів дійшла висновку, що спір доведено до розгляду в судовому порядку внаслідок неправомірних дій відповідача беручи до уваги неодноразове звернення позивача із листами та подання ним зазначених вище платіжних доручень відповідачу з метою врегулювання спірних правовідносин, а тому незважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 1, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство"Тавріда Електрик Україна" (03680, м. Київ, вул. Гарматна, б.2, ) судовий збір в розмірі 73080 грн. та 1218 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.06.2015 року.

Головуючий колегії С.В. Мартинюк
Суддя Н.Б.Кеся

Суддя Л.П.Кармазіна