УХВАЛА

11.06.2015Справа № 910/11578/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛД - Перспектива»

до 1) Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві,

2) Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України,

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Русь»

про звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у здійсненні права власності щодо нерухомого майна

Суддя: Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Бродська К.О. (довіреність від 23.04.2015),

від відповідача 1 - Сафонова Н.В. (довіреність №54/883 від 07.04.2015),

від відповідача 2 - Баранова В.В. (довіреність від 23.12.2014)

від відповідача 3 - Зубченко С.М. (довіреність від 01.08.14)

в с т а н о в и в:

05.05.2015 позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив звільнити з-під арешту нежитлову будівлю площею 22934,4 кв. м., що розташована за адресою: м.Київ, вул. Госпітальна, буд. 4, літера «А», та яка на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛД - Перспектива», шляхом скасування арешту накладеного на дану нежитлову будівлю постановою начальника відділення СВ Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві Безпаловим С.О. від 22.09.2010 у кримінальній справі №49-2464, усунути перешкоди позивачу у здійсненні права власності щодо нежитлової будівлі площею 22934,4 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4, літера «А» шляхом зобов'язання Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України виключити (вилучити) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості щодо обтяжень даного нерухомого майна, внесених до реєстру за №10275859, №10275794 від 22.09.2010.

В обгрунтування позовних вимог позивач послався, зокрема, на таке:

- 16.12.2008 відповідно до умов договору купівлі-продажу, реєстровий № 570, ТОВ «ЛД-Перспектива» прийняло у власність у ТОВ «Готельний комплекс «Русь» нерухоме майно - готельний комплекс «Русь», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4;

- прокурором відділу Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Генеральної прокуратури України Ущапівським Я.В. 10.06.2008 порушено кримінальну справу № 49-2464 за фактом заволодіння та привласнення невстановленими особами шахрайським шляхом корпоративними правами на майно готельного комплексу «Русь», ТОВ «Курені» та ТОВ «Місто слави» за ознаками злочинів, передбачених ч. З ст. 28 та ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України;

- в рамках розслідування вищевказаної кримінальної справи начальником відділення СВ Печерського РУ ГУ МВС України Безпаловим С.О. 12.09.2010 накладено арешт на нерухоме майно ТОВ «ЛД-Перспектива», а саме на нежитлову будівлю площею 22 934,4 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4, літера «А», однак у постанові про накладення арешту на майно від 22.09.2010 зазначено, що нежитлова будівля площею 22 934,4 кв. м., що гозташована за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4, літера «А», належить ТОВ «Русь Інтернешнл» або ТОВ «Селл»;

- відомості про арешт вищевказаного нерухомого майна внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №10275859, №10275794 від 22.09.2010;

- відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003849.

Посилаючись на порушення положень ч. 1 ст. 170 Кримінально-процесуального кодексу України, позивач зазначає, що арешт накладено на майно ТОВ «ЛД-Перспектива», тобто юридичної особи, при цьому у рамках кримінального провадження не повідомлено про підозру у скоєнні злочину будь-якій особі, у тому числі службовій особі ТОВ «ЛД-Перспектива». Позивач вважає, що майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 Кримінально-процесуального кодексу України, є власністю ТОВ «ЛД-Перспектива» з 16.12.2008, а не можливих потерпілих осіб у справі, у зв'язку із чим не може бути предметом кримінального правопорушення.

У судовому засіданні 26.05.2015 представником відповідача 3 було надано письмовий відзив на позовну заяву, у якому він підтримав викладені у позовній заяві доводи та не заперечував проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 11.06.2015 представник відповідача 2 надав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити з таких підстав:

- згідно з пунктом 1.5 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 за № 364/3657, яким регулювався порядок реєстрації заборон відчуження об'єктів нерухомого майна до 2013 року повноваження реєстраторів Реєстру заборон покладалися на державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватних нотаріусів, які уклали відповідні договори та мали повний доступ до Реєстру заборон через комп'ютерну мережу, а також на Держінформ'юст та його регіональні філії;

- Держінформ'юст та його філії виконували суто технічну функцію перенесення до Реєстру заборон інформації із заяв про реєстрацію (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна, що подавалась, зокрема, слідчими органами - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна, тобто відповідальність за вірогідність відомостей, що вносяться до Реєстру заборон, несуть органи та особи, які надали цю інформацію;

- на Держінформ'юст як на адміністратора Державного реєстру прав покладено виключно функції, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 01.07.2004 № 1952-IV, згідно якого внесення будь-якої інформації до Державного реєстру прав не належить до компетенції Держінформ'юсту.

У судовому засіданні 11.06.2015 представник відповідача 1 надав суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому просив припинити провадження по даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України з огляду на те, що 1 між сторонами у даній справі не має спору про право, а правовідносини, з яких виник спір, не мають господарського характеру. За доводами першого відповідача начальник слідчого відділу Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві, накладаючи арешт на майно, виступав як суб'єкт владних повноважень. У даному випадку позивач та відповідач 1 не є рівними учасниками спірних правовідносин. За таких обставин, на думку відповідача 1, між сторонами у справі склалися саме публічно-правові відносини, що свідчить про непідвідомчість даного спору господарському суду.

26.05.2015 до суду надійшло письмове клопотання позивача про заміну первісного відповідача - Печерського районного управління ГУУМВС України в м. Києві, належним відповідачем - ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, а також про залучення Печерського районного управління ГУУМВС України в м. Києві до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

З урахуванням фактичних обставин справи, ст.ст. 1, 12 Господарського процесуального кодексу України, харакреру правовідносин між позивачем та іншими учасниками судового процесу, суд доходить висновку про необгрунтованість, передчасність клопотання позивача і необхідність відмови у його задоволенні.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників учасників судоовго процесу, зазначає таке.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо він не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 12 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» (далі за текстом - Постанова від 24.10.2011) передбачено, що господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Згідно п. 3.1 Постанови від 24.10.2011 господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Відповідно до п. 11 Постанови від 24.10.2011 господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України «Про виконавче провадження»), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

У випадку невідповідності приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України складу учасників спору про зняття з майна арешту такий спір є не підвідомчим господарському суду.

Так, обов'язковою умовою підвідомчості господарському суду спору про зняття з майна арешту є участь у такому спорі суб'єктів господарювання.

Суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 55 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У даному випадку позивач звернувся з вимогою про звільнення майна з-під арешту до Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві та Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII міліція в Україні -державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Отже, Печерське районне управління ГУМВС України в м. Києві не є суб'єктом господарювання, тобто відповідач 1, як сторона даного спору не відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, що в свою чергу свідчить про непідвідомчість цього спору господарському суду.

Крім того, відповідно до ст. 174 Кримінально-процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, положеннями Кримінального процесуального кодексу України чітко встановлено судовий орган, що розглядає питання щодо зняття арешту з майна в межах провадження у кримінальних справах.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12.05.2015 було відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «ЛД-Перспектива» про скасування арешту майна - нежитлової будівлі по вул. Госпітальній, 4, літера «А» в місті Києві, накладеного на підставі постанови начальника відділення СВ Печерського РУ ГУ МВС України Безпалова С.О. від 22.09.2010 у кримінальній справі № 49-2464. У вказаній ухвалі суд дійшов висновку, що оскільки арешт накладено постановою слідчого до набрання чинності Кримінально-процесуальним кодексом України від 22.09.2010, у порядку Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, процесуальні підстави для скасування даного арешту у порядку, визначеному ст. 174 Кримінально-процесуального кодексу України відсутні, такий арешт може бути тільки скасований у порядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року.

Враховуючи наведене, доводи позивача про те, що оскільки позивач не є боржником та стороною кримінального провадження, а тому його вимоги повинні розглядатись за правилами встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, а не в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, відхиляються господарським судом у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Крім того, між сторонами у даній справі відсутній про право, а правовідносини, з яких виник спір, не мають господарського характеру.

Начальник слідчого відділу Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві, накладаючи арешт на майно, здійснював свої владні функції, тобто виступав як суб'єкт владних повноважень.

У даному випадку позивач та відповідач 1 не є рівними учасниками спірних правовідносинах.

Отже, між сторонами у справі склалися саме публічно-правові відносини, що в свою чергу також свідчить про непідвідомчість даного спору господарському суду.

З урахуванням того, що правовідносини у даній справі не носять господарський характер, а склад учасників спору про зняття з майна арешту не відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі № 910/11578/15-г припинити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Cуддя В.О. Демидов