ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 921/620/14-г/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Давид Л.Л.

Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Загородня О.В. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність в матеріалах справи);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Зборівської міської ради, вих. № 125 від 29.04.15

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.04.15 (суддя Руденко О.В.)

у справі № 921/620/14-г/14

за позовом: Зборівської міської ради, м. Зборів, Тернопільська область

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Зборів, Тернопільська область

про стягнення заборгованості в сумі 28 090, 76 грн.

Зборівська міська рада звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ФОП ОСОБА_4 про стягнення збитків в сумі 28 090, 76 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.04.2015 у справі № 921/620/14-г/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що виявлене контролюючим органом завищення підприємцем вартості виконаних будівельних робіт жодним чином не може впливати на умови укладеного між сторонами договору та не може їх змінювати, відтак відсутній такий елемент цивільного правопорушення, як порушення боржником зобов'язання, що виникає з договору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - Зборівська міська рада звернулася до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.04.2015 та просить прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що під час ревізії Тернопільською об'єднаною державною фінансовою інспекцією встановлено завищення вартості виконаних відповідачем підрядних робіт, внаслідок чого органу місцевого самоврядування завдано збитки на загальну суму 28 090,76 грн., однак місцевий господарський суд безпідставно вказані факти не взяв до уваги.

Також, зазначає про безпідставність посилання суду на ст. 188 ГК України, оскільки судом не враховано, що на момент укладення контрактів претензій щодо ціни предмету контрактів у сторін не було, а про сам факт завищення вартості робіт міській раді стало відомо лише під час проведення ревізії Зборівського міського бюджету після складання довідки зустрічної звірки документального обсягу, виду та якості проведених операцій та розрахунків, що здійснювались сторонами у справі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.05.15 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.06.15.

В судовому засіданні представник позивача (скаржника) підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.04.2015 та прийняти нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити рішення місцевого господарського суду з підстав його законності та обґрунтованості без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.04.15 у справі № 921/620/14-г/14 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що протягом 2012-2013 років Зборівською міською радою (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (підрядник) укладено ряд договорів на виконання капітального ремонту приміщень.

Відповідно п.1 даних правочинів, замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати підрядні роботи, фактична вартість яких буде визначатись згідно локальних кошторисів № 2-1-1, а по договорах № 5 та 7 від 25.03.2013 та від 01.04.2013, відповідно, згідно Зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва.

Порядок розрахунків та платежі передбачені розділом 3 договорів, а саме, замовник зобов'язується для виконання робіт при потребі перерахувати підряднику суму у формі авансу згідно плану фінансування.

Замовник оплачує фактично виконанні Підрядником роботи протягом 10 днів після підписання Підрядником і Замовником актів приймання виконаних робіт (п. 3.2 договорів).

На виконання умов укладених договорів, відповідачем виконано, а позивачем прийнято ремонтно-будівельні роботи на загальну суму 155 664, 21 грн.

Розрахунки за виконані роботи міською радою проведено на підставі щомісячних Актів приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в без зауважень та у повному обсязі.

В той же час, проведеною Тернопільською об'єднаною державною фінансовою інспекцією ревізією Зборівського міського бюджету за період з 01.10.2010 по 31.10.2013, встановлено факти завищення відповідачем вартості будівельних робіт для оплати замовником, а також встановлено невідповідність фактичних обсягів виконаних робіт, об'ємам врахованих в актах приймання будівельних робіт на загальну суму 28 090, 76 грн.

29 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою відшкодувати завдані збитки у сумі 28 090, 76 грн., яка, залишена останнім без відповідного реагування та належного виконання.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В силу ч.1 ст. 853 ЦК замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи (ст. 845 ЦК України).

Приписами ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи, та не заперечується учасниками судового процесу, свої зобов'язання як щодо виконання обумовлених правочинами підрядних робіт, так і оплати їх вартості, сторонами виконані у повному обсязі, у відповідності до умов договорів підряду. Водночас, матеріали справи не містять даних про те, що договір в частині визначення ціни визнано у встановленому законом порядку недійсним повністю або частково з підстав її завищення, або що до нього внесено відповідні зміни тощо.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що посилання позивача на здійснення підприємцем коригування вартості виконаних підрядних робіт на актах приймання виконаних робіт, як підставу для зміни ціни договору є безпідставним, оскільки порядок внесення змін до господарських договорів регламентовано ст. 188 ГК України, який передбачає ініціювання таких змін однією стороною та прийняття даної пропозиції іншою.

Відтак, самі лише записи на одних примірниках актів виконаних робіт, без погодження їх із іншим контрагентом договірних відносин, в тому числі шляхом внесення змін до укладених правочинів та корегування кількісних та якісних показників господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліку їх учасників, не може впливати на взаємні обов'язки договірних сторін.

Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів звернення органу місцевого самоврядування до відповідача з ініціативою внести зміни до договору щодо ціни чи умов оплати в передбаченому ст.188 ГК України порядку.

Зважаючи на наведене та враховуючи приписи чинного цивільного законодавства, виявлене контролюючим органом завищення підприємцем вартості виконаних будівельних робіт жодним чином не може впливати на умови укладеного між сторонами договору та не може їх змінювати.

Отже, посилання позивача на довідку зустрічної звірки документального підтвердження виду, обсягу проведених операцій та розрахунків як на підставу для задоволення позовних вимог є неправомірними.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічні способи захисту порушеного права передбачено і ст. 20 ГК України, частиною 2 якої врегульовано, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Позивачем обрано спосіб захисту шляхом стягнення збитків.

Згідно з приписами частини першої статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За змістом статті 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, відповідно до частини 2 цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, в даному випадку позивачем не наведено обставин, які б свідчили про порушення відповідачем господарського зобов'язання, а саме невиконання чи неналежне виконання умов договору, оскільки поставка і оплата товару здійснювалась за відповідно до умов укладених договорів та без будь-яких заперечень і претензій.

Відтак, відсутній елемент складу цивільного правопорушення, а саме, порушення підприємцем своїх договірних зобов'язань, що у свою чергу виключає можливість настання такого виду цивільної відповідальності як відшкодування збитків.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, документально не підтверджені, відтак не можуть слугувати підставою для його скасування чи зміни.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі та обґрунтовували правомірність та підставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Тернопільської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.04.2015 у справі № 921/620/14-г/14 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 12.06.2015

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Хабіб М.І.