РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/9677/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик»

про стягнення 2500014 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Левченко В.І. (довіреність №91/2014/09/05-4 від 05.09.2014),

від відповідача - Войтенко О.В. (довіреність №391-13 від 24.03.2015)

встановив:

03.04.2015 позивач звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою, в якій просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» у зв'язку із несплатою відповідачем заборгованості згідно рішення господарського суду від 18.03.2015 по справі №910/274/14 та ухвали господарського суду міста Києва від 12.08.2013 по справі № 910/2392/13 1081568 грн. 36 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості та 3% річних у сумі 117475 грн. 60 коп.

У судовому засіданні 15.05.2015 представник позивача надав уточнення до позовної заяви, у якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» інфляційні нарахування на суму заборгованості в розмірі 2373244 грн. 36 коп., 3% річних у сумі 126769 грн. 64 коп.

Ухвалою суду від 15.05.2015 уточнення до позовної заяви, що є фактично заявою про збільшення позовних вимог, у відповідності до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийнято судом до розгляду.

У судовому засіданні 09.06.2015 представник відповідача надав суду клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на п'ятдесят відсотків в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань на суму заборгованості. Заявлене клопотання відповідач обґрунтовує тим, що сто відсотків корпоративних прав підприємства належать державі в особі Фонду державного майна України та станом на день розгляду справи всі рахунки Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» заарештовані, підприємство фактично не може здійснювати господарську діяльність, облік прибутків та витрат. Не дивлячись на тяжкий фінансовий стан підприємства, відповідачем вчиняються дії, спрямовані на погашення заборгованості по відкритим виконавчим провадженням. З посиланням на положення ст. 233 Господарського кодексу України, відповідач просить суд зменшити суму штрафних санкцій у розмірі 1768168 грн., оскільки вважає її надмірно великою.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.03.2015 по справі №910/274/14 позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Публічного акціонерного товариства «Науково виробниче підприємство «Більшовик» про стягнення 4 083 480,07 грн. задоволено частково. Вказаним рішенням стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 3619939 грн. 79 коп. заборгованості за активну електроенергію, 95 931 грн.. 90 коп. заборгованості за реактивну електроенергію, 2018 грн.. 59 коп. пені, 3 % річних у розмірі 75 930 грн. 06 коп, інфляційну складову боргу у сумі 9819 грн. 53 коп та витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 080 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2014 (далі за текстом - постанова від 26.05.2014) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. було відкрито виконавче провадження №43420026 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/274/14, виданого 07.04.2014, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 3876719 грн. 87 коп.

Постановою про відкриття виконавчого провадження №43420026 від 26.05.2014 боржнику запропоновано самостійно виконати рішення у семиденний термін з моменту винесення зазначеної постанови та надати письмове підтвердження про виконання.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2013 по справі № 910/2392/13 позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Публічного акціонерного товариства «Науково виробниче підприємство «Більшовик» про стягнення 1668504 грн. 58 коп. задоволено частково. Рішенням стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Науково виробниче підприємство «Більшовик» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» заборгованість у сумі 880600 грн. 01 коп., 5873 грн.12 коп. 3 % річних, 29942 грн.63 коп. пені, 26332 грн. 49 коп. судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.08.2013 по справі № 910/2392/13 було затверджено мирову угоду між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Публічним акціонерним товариством «Науково виробниче підприємство «Більшовик», згідно якої сторони погодились, що відповідач зобов'язується здійснити перший платіж до 30 липня 2013 року, сплатити основний борг та фінансові санкції згідно рішення суду, в строк до 30.12.2013 рівними щомісячними платежами у розмірі 157124 грн. 75 коп. перший місяць, а надалі - 157124 грн. 70 коп. згідно графіку, зазначеному у мировій угоді.

У зв'язку із невиконанням відповідачем умов мирової угоди, постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.06.2014 (далі за текстом - постанова від 26.06.2014) головного державного виконавця органу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції Лебедевою Л.Ю. відкрито виконавче провадження № 43808460 з примусового виконання ухвали господарського суду міста Києва від 12.08.2013 по справі № 910/2392/13 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Науково виробниче підприємство «Більшовик» 932748 грн. 25 коп. Вказаною постановою відповідача зобов'язано в строк до 02.07.2014 виконати ухвалу суду від 12.08.2013 по справі № 910/2392/13.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідачем 15.08.2013 частково сплачено суму заборгованості в розмірі 10000 грн., 17.09.2014 сплачено 95931 грн. 90 коп. Таким чином, за рішенням господарського суду від 18.03.2015 по справі №910/274/14 залишається несплаченою відповідачем на користь позивача заборгованість у розмірі 3619939 грн. 79 коп. та згідно ухвали господарського суду міста Києва від 12.08.2013 по справі № 910/2392/13 залишається несплаченою сума заборгованості у розмірі 870600 грн. 01 коп.

Позивачем з посиланням на невиконання відповідачем самостійно у строки, встановлені постановами про відкриття виконавчих проваджень від 26.05.2014 та 26.06.2014, вимог державного виконавця про сплату суми заборгованості, заявлено до стягнення з відповідача за невиконання рішення господарського суду від 18.03.2015 у справі №910/274/14 інфляційних нарахувань на суму заборгованості в розмірі 1907644 грн. 88 коп., 3% річних у сумі 104086 грн. 34 коп. за період з 03.06.2014 по 15.05.2015 та за невиконання ухвали господарського суду міста Києва від 12.08.2013 у справі № 910/2392/13 заявлено до стягнення з відповідача 465599 грн. 48 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості та 3% річних у сумі 22683 грн. 30 коп. за період з 03.07.2014 по 15.05.2015.

Враховуючи наявність несплаченої відповідачем заборгованості за рішенням господарського суду міста Києва від 18.03.2015 по справі №910/274/14 та ухвалою від 12.08.2013 по справі № 910/2392/13, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2373244 грн. 36 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості та 3% річних у розмірі 126769 грн. 64 коп.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Положення статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Із матеріалів справи вбачається, що рішеннями господарського суду міста Києва від 18.03.2015 по справі №910/274/14 та від 08.04.2013 по справі № 910/2392/13, які набрали законної сили, стягнуто з відповідача суми заборгованості.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.08.2013 по справі № 910/2392/13, якою затверджено мирову угоду між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Публічним акціонерним товариством «Науково виробниче підприємство «Більшовик», визначено порядок погашення відповідачем суми заборгованості за рішенням суду від 08.04.2013 по справі № 910/2392/13.

Згідно рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2015 по справі №910/274/14 та ухвали від 12.08.2013 по справі № 910/2392/13 були відкриті виконавчі провадження, однак відповідачем у встановлені державними виконавцями строки заборгованість не була сплачена.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із частковою сплатою відповідачем суми заборгованості 15.08.2013 в розмірі 10000 грн. та 17.09.2014 в розмірі 95931 грн. 90 коп., залишається несплаченою за рішенням господарського суду від 18.03.2015 по справі №910/274/14 відповідачем на користь позивача заборгованість у розмірі 3619939 грн. 79 коп. та згідно ухвали господарського суду міста Києва від 12.08.2013 по справі № 910/2392/13 - сума 870600 грн. 01 коп.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 №13/210/10 та від 12.09.2011 №6/433-42/183 і постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2011 № 11/109.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів виконано частково, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 5.4. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.13 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова № 14) господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Згідно з абз 3, 4 п. 7.1 Постанови № 14 якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що нарахування інфляційних нарахувань на суму заборгованості може здійснюватись на суму основної заборгованості до повного виконання рішення в цій частині.

Враховуючи викладене, судом здійснено перевірку розрахунку позивача за рішенням господарського суду від 18.03.2015 у справі №910/274/14 інфляційних нарахувань на суму заборгованості в розмірі 1907644 грн. 88 коп. та 3% річних у сумі 104086 грн. 34 коп. за період з 03.06.2014 по 15.05.2015. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача зазначених сум підлягають задоволенню.

Судом здійснено перевірку розрахунку позивача за ухвалою ухвали господарського суду міста Києва від 12.08.2013 по справі № 910/2392/13 інфляційних нарахувань на суму заборгованості в розмірі 465599 грн. 48 коп. та 3% річних у сумі 22683 грн. 30 коп. за період з 03.07.2014 по 15.05.2015. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача зазначених сум підлягають задоволенню.

Відповідач заявив клопотання про зменшення штрафних санкцій, розглянувши яке, суд вважає за необхідне зазначити.

У відповідності з приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вказана норма Цивільного кодексу України за своїм змістом кореспондується з приписами ст. 233 Господарського кодексу України, якою встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.1. Постанови № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1. Постанови № 14 сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин у задоволенні вказаного вище клопотання відповідача слід відмовити за необґрунтованістю.

Таким чином, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 2373244 грн. 36 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 3% річних у розмірі 126769 грн. 64 коп.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, з 01.01.2014 розмір судового збору за подання до господарського суду позовних заяв немайнового характеру становить 1218 грн., а за подання позовних заяв майнового характеру - не менше 1827 грн. та не більше 73080 грн.

Враховуючи те, що заявлена вимога є майновою, суд дійшов висновку, що позивач повинен сплатити судовий збір за подання позову у розмірі 50000 грн. 28 коп.

Із наданих позивачем платіжних доручень вбачається, що позивачем фактично було сплачено за подання позову 50149 грн. 61 коп. судового збору, у зв'язку із чим сума зайве сплаченого судового збору у розмірі 149 грн. 33 коп. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Витрати на оплату судового збору у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 33, 34, ст. 44, ч. 5 ст. 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» (03680, м. Київ, просп. Перемоги, буд.49/2, код 14308569) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, код 00131 (два мільйони триста сімдесят три тисячі двісті сорок чотири) грн. 36 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 3% річних у розмірі 126769 (сто двадцять шість тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн. 64 коп. та 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. 28 коп. судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. Повернути з Державного бюджету України суму сплаченого судового збору у розмірі 149 грн. 33 коп. на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, код 00131305), видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 09.06.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Повне рішення складене та підписане 15.06.2015.

Суддя В.О. Демидов