РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/232/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бехівський гранітний

кар»єр»

до Державного територіально - галузевого об»єднання «Південно-

західна залізниця»

про стягнення 169522,10 грн.

Колегія суддів Трофименко Т.Ю. (головуюча)

Літвінова М.Є.

Отрош І.М.

Представники сторін:

Від позивача Костюкевич-Тарнавська О.В., довіреність № б/н від 15.01.15

Від відповідача Майданік В.В., довіреність № 255-НЮ від 21.01.15

Бацан О.В., довіреність № 1013-НЮ від 03.03.15

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 1695222,10 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.01.2015 порушено провадження у справі №910/232/15-г та призначено до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2015 строк розгляду спору по справі № 910/232/15-г продовжено на 15 днів.

02.03.2015р. через відділ діловодство Господарського суду мсіта Києва представником позивача подана заява про збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до даної заявпи позивач просить стягунти з відповідача 1703856,36 грн. безпідставно списаних коштів, в т.ч. плати за користування вагонами 1659393, 30 грн. та 44463, 06 грн. - плати за зберігання вагонів.

В судовому засіданні 20.03.2015, в зв'язку зі складністю справи, суд дійшов висновку про призначення колегіального розгляду даної справи.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 20.03.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 910/232/15-г у наступному складі суду: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Літвінова М.Є., Отрош І.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.03.2015р., відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, прийнято до провадження колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Літвінова М.Є., Отрош І.М. справу № 910/232/15-г. та призначено розгляд справи на 07.04.2015р.

В судових засіданнях 07.04.2015р. та 14.04.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерви до 14.04.2015р. та 20.05.2015р. відповідно.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 р. справу № 910/232/15-г передано уповноваженій особі для здійснення повторного автоматичного розподілу, у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді Васильченко Т.В.

Автоматизованою системою документообігу справу розподілено судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою від 21.04.2015р. колегією суддів у складі: Трофименко Т.Ю. (головуюча), Літвінова М.Є. , Отрош І.М. прийнято справу № 910/232/15-г до свого провадження та призначено справу до розгляду на 25.05.2015р.

Після направлення копій зазначеної ухвали сторонам, судом було встановлено, що при її виготовленні допущено описку, а саме не повністю зазначено прізвища суддів, які входять до складу колегії, зокрема, замість "Колегія суддів - Трофименко Т.Ю. (головуюча), Літвінова М.Є., Отрош І.М." зазначено "Суддя - Трофименко Т.Ю.".

Відповідно до ст. 89 Господарського процесуального кодексу України суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення.

Про роз'яснення рішення, ухвали, а також про виправлення описок чи арифметичних помилок виноситься ухвала.

За таких обставин, суд виправив описку, допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва від 21.04.2015р. у справі № 910/232/15-г, не зачіпаючи, при цьому, суті зазначеної ухвали.

В судовому 25.05.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між сторонами 12 листопада 2013 року було укладено договір №ПЗ/ДН-4/13/139/ДНЮ-4 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

На виконання п.2.2.1 Договору позивачу було відкрито відповідачем для централізова них розрахунків особовий рахунок 7335487 і код вантажовласника, одержувача 6538.

В період з 01.10.2014р. по 31.10.2014р. відповідач списав з особового рахунку позивача 1 695 222, 10 грн. на підставі актів про затримку вагонів, повідомлень про затримку вагонів, відомостей плати за користування вагонами, накладних, накопичувальних карток.

Позивач вважає дане списання грошових коштів безпідставним, оскільки на думку позивача, акти про затримку вагонів підписані тільки представниками відповідача без представників вантажовласника.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували. Заперечення мотивовані тим, що посилання позивача на те, що акти про затримку вагонів підписано тільки представниками відповідача є порушенням чинного законодавства є необґрунтованим, оскільки участь представника вантажовласника у складанні та підписання ним актів про затримку вагонів форми ГУ-23а не передбачена жодним нормативно - правовим актом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бехівський гранітний кар'єр» (далі - позивач), та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (далі відповідач) 12 листопада 2013 року було укладено договір №ПЗ/ДН-4/13/139/ДНЮ-4 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі -договір).

Пунктом 2.2.1 Договору передбачено відкриття для централізованих розрахунків Вантажовласнику особового рахунку.

На виконання п.2.2.1 Договору позивачу було відкрито відповідачем для централізованих розрахунків особовий рахунок 7335487 і код вантажовласника, одержувача 6538.

Відповідно до п. 3.1. Договору Вантажовласник зобов"язався здійснити попередню оплату Залізниці на рахунок № 04 в АБ «Експрес-Банк», МФО 322959, код 04713033; одержувач: ЄТехПД ДТГО «Південно-Західна залізниця». Цим пунктом Договору також передбачено, що одержані кошти Залізниця зараховує на особовий рахунок Вантажовласника, при цьому послуги Вантажовласнику за цим Договором, надаються за умови наявності коштів на його особовому рахунку.

Згідно з п.7.1. Договору встановлено, що даний Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і діє протягом трьох років.

Як передбачено ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачу), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються Господарським кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут залізниць) вказаний Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 119 Статуту залізниць за користування вагонами і контейнерами української залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками, під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами-підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Плата за користування вагонами і контейнерами залізниці сплачується вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності за час затримки вагонів на станціях призначення і підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Судом установлено, що з 01 жовтня по 31 жовтня 2014 року відповідачем було складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а, відомості плати за користування вагонами, накопичувальні картки, на підставі яких відповідачем було списано з особового рахунку позивача грошові кошти в розмірі 1 695 222,10 грн. Відповідно до актів про затримку вагонів підставою для затримання слугувало неприйняття вагонів вантажовласником - ТОВ «Бехівський гранітний кар'єр».

Згідно з положеннями пункту 3 Правил користування вагонами та контейнерами (далі - Правила), облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається на підставі "Пам'яток про користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-45, "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а, "Актів загальної форми ГУ-23".

Пунктом 8 Правил передбачено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті зазначається час початку та закінчення затримки вагонів та їх номери. Тобто, акт загальної форми складається у разі затримки вагонів на станції та підписується представниками станції і вантажовласника. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів ГУ-23а, що складається станцією та підписується представниками станції і вантажовласника. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох примірниках - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (п.10 Правил). Відповідно до частини 2 пункту 12 Правил причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі їх затримки на підходах до станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів. Отже, затримка вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення повинна бути оформлена актом про затримку вагонів форми ГУ-23а, що складається станцією затримки вагонів та підписується представниками станції і вантажовласника. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» на станцію призначення, яка повинна інформувати вантажовласника про затримку вагонів з його вини шляхом вручення копії вказаного повідомлення.

Згідно з актами про затримку вагонів форми ГУ-23а, останні зі сторони відповідача підписані його представниками Химинець В.М., Тетерук О.М. згідно довіреностей№№ 1,2 від 02.01.2014, проте, як вбачається зі змісту вказаних довіреностей, Химинець В.М., Тетерук О.М. не уповноважувалися на підписання відповідних актів про затримку вагонів та на складання повідомлень про затримку таких вагонів. Також акти про затримку вагонів не були підписані представниками позивача, що є порушенням п. 8 Правил. Крім того з наявних в матеріалах справи повідомлень про затримку вагонів не вбачається якою саме юридичною особою було отримано вказані повідомлення, оскільки вони містять лише прізвища осіб та не містять їх посад.

Таким чином, акти про затримку вагонів та повідомлення про затримку вагонів, які, за твердженням відповідача, надходили на адресу позивача на станцію призначення Сокорики для завантаження та які стали підставою для списання коштів з позивача, було складено з порушенням Правил користування вагонами, оскільки вказані акти не містять підписів представників вантажовласника, а повідомлення містять неповну інформацію про одержувача.

Як вбачається з копій актів загальної форми, наданих в матеріали справи, підписи представників ТОВ «Бехівський гранітний кар`єр» на них також відсутні; відсутнє зазначення причин простою вагонів, які залежать від вантажовласника, час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів.

Враховуючи те, що надані відповідачем акти загальної форми ГУ-23 підписані лише представниками залізниці та не містять необхідно інформації, вони не можуть служити належним доказом підтвердження викладених в них обставин. Доказів виклику представників вантажоотримувача для підписання актів на віднесення відповідальності вантажовласника, в порядку, визначеному Правилами користування вагонами і контейнерами, відповідач не надав. Акт загальної форми про відмову в підписанні спірних актів не складався, до справи Відповідачем не долучений.

Відповідно, зазначені акти загальної форми ГУ-23 не можуть бути підставою для стягнення з позивача плати за користування та зберігання вагонів.

Також, вказані акти загальної форми не можуть вважатися достатньою підставою для настання матеріальної відповідальності позивача перед відповідачем та не можуть бути доказом вини позивача у затримці вагонів, оскільки в поданому вигляді не містять інформації про обставини, на які посилається відповідач.

Статтею 129 Статуту залізниць передбачені обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, що засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Так, залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 5.10 роз'яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/225 від 29.09.2008 «Про внесення змін і доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» у разі затримки вагонів на станції призначення з причин, які залежать від вантажовласника, залізниця складає акт загальної форми ГУ-23, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Затримка вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення оформляється наказом залізниці, актом про затримку вагонів форми ГУ-23а, що складається станцією затримки вагонів і підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання актів, але не менше як двома особами відповідно до пункту 3 Правил складання актів. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» на станцію призначення, яка повинна інформувати вантажовласника про затримку вагонів з його вини шляхом вручення копії такого «Повідомлення…» не пізніше двох годин після його отримання станцією призначення. У вирішенні спорів про стягнення з вантажовласника плати за користування вагонами у випадку затримки вагонів і контейнерів на підходах до стації призначення судам належить перевіряти дотримання залізницями цього порядку.

Враховуючи вищевикладене, вказані односторонні акти про затримку вагонів не можуть вважатись належним доказом та підставою для нарахування, списання відповідачем плати за користування вагонами та їх зберігання, оскільки підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника чи вантажоодержувача у вигляді плати за користування вагонами можуть бути тільки акти загальної форми, складені та підписані представниками станції і вантажовласника.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалось вище, однією з підстав для складання актів загальної форми ГУ-23 є затримка вагонів на станції призначення з причин, які залежать від вантажовласника. Однак в матеріалах справи відсутні належні докази того, що затримка вагонів відбулась саме з причин, які залежали від позивача або з його вини. Натомість, позивач довів, що простій вагонів стався через неналежні дії відповідача щодо повідомлення про вказані обставини.

Посилання позивача на те, що порожні вагони, які зазначені в актах про затримку вагонів, є товаром, який не належить позивачу та є приватною власністю іноземних підприємств не підтверджуються належними та допустимими доказами та не спростовує наявності підстав для повернення відповідачем спірних коштів позивачу.

Відповідно до ч. й ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" до Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця" вимоги документально підтверджені, а отже є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з з Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6; ідентифікаційний код: 04713033) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь державного підприємства "Придніпровська залізниця" (ідентифікаційний код : 01073828) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр" 11521, Житомирська обл., Коростенський район, с. Бехи, ідентифікаційний код 13568156) 1 703 856 грн. 36 коп. безпідставно списані кошти та 34 077 грн. 13 коп. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Колегія суддів Трофименко Т.Ю. (головуюча)

Літвінова М.Є.

Отрош І.М.