РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015Справа №910/8284/15-г

за позовомПублічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк "Київ"
до Державного підприємства Науково - дослідний інститут "Оріон"
простягнення 4 053 012,41 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Дяченко Є.Г. - представник за довіреністю № 25/12 від 25.02.15;
від відповідачівБочаров О.П. - представник за довіреністю від 15.01.15

В судовому засіданні 17.06.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк "Київ" до Державного підприємства Науково - дослідний інститут "Оріон" про стягнення 4 053 012,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.07.2011 між сторонами було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 016/11-НКЛ, на підставі якого відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів шляхом видачі траншів в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 2 800 000,00 грн., зі сплатою 17 % річних та з кінцевим терміном повернення до 21.07.2012. За доводами позивача, відповідач не виконав взяті за договором зобов'язання, а саме, не повернув суму кредиту та не сплачував проценти за користування наданими коштами, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед банком у розмірі 4 053 012,41 грн., що складається з: 2380000,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 907075,06 грн. простроченої заборгованості за процентами, 23 800,00 грн. простроченої заборгованості за комісією, 572 257,77 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 169 879,59 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.04.2015 порушено провадження у справі № 910/8284/15-г за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 13.05.2015.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.05.2015 у зв'язку з неявкою відповідача та неподанням витребуваних судом доказів, розгляд справи було відкладено на 27.05.2015.

26.05.15 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позов, відповідно до якого проси суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо нарахування штрафних санкцій та скорегувати суму заборгованості за кредитом та відсотками. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що згідно п.1.1.2 кредитного договору кінцевий строк погашення встановлено 21.07.12, а позивач звернувся до суду лише у 2015 році, отже ним було пропущено річний строк позовної давності щодо штрафних санкцій. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем невірно було розраховано заборгованість по відсоткам за кредит.

У судове засідання, призначене на 27.05.2015, з'явились представники сторін, представник позивача позов підтримав та надав пояснення по суті справи, представник відповідача основну суму заборгованості визнав, в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

У судовому засіданні представники сторін заявили усне клопотання про відкладення розгляду справи для можливості проведення звірки взаєморозрахунків, представник відповідача подав письмове клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Суд задовольнив клопотання сторін, продовжив строк вирішення спору на 15 днів, оголосив перерву в судовому засіданні до 17.06.15.

В судове засідання 17.06.15 представники сторін з'явились, представник відповідача подав письмову заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій. Представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача визнав позов в частині заборгованості по кредиту та процентах, в іншій частині позовних вимог просить застосувати строки позовної давності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

22 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк "Київ" (надалі - кредитор, позивач) та Державним підприємством Науково-дослідний інститут «Оріон» (надалі - позичальник, відповідач) було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 016/11-НКЛ (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (надалі - кредит), на умовах визначених цим договором та додатковими угодами до нього.

У п. 1.1.1. договору сторони передбачили, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - транш, в межах максимального ліміту кредитування до 2 800 000,00 грн включно з графіком зниження максимального ліміту кредитування, який міститься у додатку 1 до цього договору, що є невід'ємною складовою частиною цього договору, з кінцевим терміном погашення не пізніше 21 липня 2012 року на умовах, визначених цим договором (п. 1.1.2. договору).

Згідно з п. 1.1.3 договору процентна ставка за цим договором встановлюється в розмірі 17 % річних.

Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: погашення заборгованості за заробітною платнею, закупівля товарів (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 1.3 договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, кредитор укладає з позичальником договір застави майнових прав вимоги на отримання грошових коштів за контрактами про поставку товарів, загальною заставною вартістю 17276100,00 грн. та договір застави товарів в переробці заставною вартістю на рівні 9910633,52 грн.

Відповідно до п. 2.1. договору видача траншів кредиту здійснюється на умовах укладання договору, вказаного в п.1.3 цього договору, на цілі, визначені п.1.2 цього договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку № 9001, відкритого в ПАТ "АКБ "Київ", на поточний рахунок позичальника № 9001, відкритий в ПАТ "АКБ "Київ", в межах максимального ліміту кредитування, визначеного п.1.1.1. цього договору, на підставі письмової заяви позичальника.

Моментом (днем) надання траншу кредиту вважається день перерахування відповідної суми кредитних коштів на відповідні рахунки, визначені в заяві позичальника (п. 2.2. договору).

Термін користування позичальником кожним траншем кредиту не може перевищувати кінцевого терміну погашення кредиту (п.2.4 договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п. 2.5. договору).

Згідно з п. 2.6. договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється не пізніше 5 числа місяця наступного за місяцем, за який нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Як свідчать матеріли справи сторонами підписано додаток 1 до договору, яким затверджено графік погашення максимального ліміту заборгованості, та додаток 2 договору, яким затверджено тарифи ПАТ "АКБ "Київ" для юридичних та фізичних осіб, порядок та строки оплати.

20 березня 2012 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 016/11-НКЛ, якою викладено в новій редакції Додаток 1 до договору (останній день погашення заборгованості 21.07.12) та внесено зміни в п. 3.3.20 договору.

13 червня 2012 року сторони уклали додаткову угоду № 2, якою внесли зміни в п. 1.3.1 договору в частині застави майнових прав.

Виконання зобов'язань кредитором щодо надання кредиту згідно умов договору підтверджується меморіальним ордером № 4652651 від 27.07.2011 р.

За доводами позивача, відповідач не виконав взяті за договором зобов'язання, а саме, не повернув суму кредиту та не сплачував проценти за користування наданими коштами, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед банком у розмірі 2 380 000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 907075,06 грн - прострочена заборгованість за процентами, 23800,00 грн - прострочена заборгованість за комісією.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що факт наявності заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 016/11-НКЛ від 22.07.2011 р. у розмірі: 2 380 000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 907075,06 грн - прострочена заборгованість за процентами, 23800,00 грн - прострочена заборгованість за комісією, належним чином доведений, документально підтверджений та позичальником визнаний. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 572 257,77 грн - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 169 879,59 грн - пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій та/або строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1.2, 2.6 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірів подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором, від несвоєчасного суми за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку щодо повернення кредиту та процентів за користування кредиту не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

В той же час, під час розгляду справи відповідач подав заяву про застосування позовної давності та наслідків її спливу стосовно вимог про стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, але якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦКУ).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦКУ).

Позовна давність, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦКУ застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦКУ).

Позивач звернувся з позовом 02.04.2015 року, останній день погашення кредиту відповідно до п.1.1.2 договору та Графіку погашення заборгованості - 21.07.2012р., таким чином строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів за кредитом, станом на момент звернення позивача з даним позовом сплив. Зважаючи на те, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені за вказаний період сплив на момент звернення до суду, а відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог у цій частині, суд, керуючись ст. 267 ЦК України, відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. повноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход Державного бюджету України в сумі 59698,50грн.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст. 44, ч. 2 ст. 49 ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Науково-дослідний інститут «Оріон» (03057, м. Київ, вул. Ежена Потьє, буд. 8-А; ідентифікаційний код 14310709) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Київ" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 16-22; ідентифікаційний код 14371869) 2 380 000 (два мільйони триста вісімдесят тисяч) грн 00 коп. - простроченої заборгованості за кредитом, 907 075 (дев'ятсот сім тисяч сімдесят п'ять) грн 06 коп. - простроченої заборгованості за процентами, 23 800 (двадцять три тисячі вісімсот) грн 00 коп. - простроченої заборгованості за комісією.

3. Стягнути з Державного підприємства Науково-дослідний інститут «Оріон» (03057, м. Київ, вул. Ежена Потьє, буд. 8-А; ідентифікаційний код 14310709) судовий збір в розмірі 59698 (п'ятдесят дев'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім) грн. 50 коп. до Державного бюджету України.

4. В частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 742 137 грн. 36 коп. відмовити

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.06.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.