ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.06.15р. Справа № 904/4458/15

За позовом управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва, м.Миколаїв

до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва, м.Миколаїв (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Приватбанк", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 1041,50грн. безпідставно отриманих коштів.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № 8413/09 від 28.04.2015р. ухвалою суду від 26.05.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 15.06.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 09.06.2015р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 03.06.2015р.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 03.06.2015р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 02.06.2015р.

15.06.2015р. повноважний представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання, яким позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, просить суд розглянути справу без участі повноважного представника позивача.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому процесі, відзив на позов надав.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 15.06.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Путря Сергій Анатолійович, 28.12.1963 року народження, перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі по тексту - Управління, позивач) та відповідно до особистої заяви отримував пенсію по інвалідності внаслідок захворювання відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Нараховані суми пенсії Путрі С.А. зараховувались управлінням на його картковий рахунок №, відкритий публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (далі по тексту - відповідач), з 01.02.2010р. відповідно до заяви пенсіонера.

Згідно списків померлих громадян за грудень 2013р., направлених 23.01.2014р. позивачу головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.01.2014р. №454/02, виявлено, що Путря Сергій Анатолійович, 28.12.1963 року народження, помер 08.12.2013р., актовий запис від 17.12.2013р. №58.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999р. №1596 «Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року № 734» затверджено порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах (далі по тексту - Порядок). Відповідно до пункту 13 Порядку та статті 8 параграфу 4 розділу IV Договору від 05.01.2010р. №24, укладеного між позивачем та відповідачем в особі філії "Миколаївське регіональне управління», у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного операційного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та органам праці та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

23.01.2014р. позивачем направлено листа № 1044/07 відповідачу з проханням повернути пенсію Путрі Сергія Анатолійовича за січень 2014 року в розмірі 1049,00грн., з нарахованими на неї відсотками, в зв'язку зі смертю одержувача.

Згідно відповіді відповідача від 27.01.2014р. за №20.1.0.0.0/7-20140127/2581 повернення грошових коштів, зарахованих на рахунок Путрі Сергія Анатолійовича, позивач виконав в межах наявного залишку у сумі 7,50грн.

На підставі статті 64 Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з метою проведення розслідування по факту незаконного використання коштів Пенсійного фонду, позивач 06.03.2014р. звернувся з відповідною заявою до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

Згідно висновку Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 08.03.2014р. подальше провадження по факту виявлення порушення використання коштів Пенсійного фонду України завершено.

Як вказано у позовній заяві, у позивача є підстави вважати, що відповідач не належним чином виконав умови договору від 05.01.2010р. за № 24, а саме порушив статтю 8 параграфу 4 розділу IV вказаного договору і безпідставно отримав кошти у розмірі 1041,50грн.

Враховуючи викладені обставини позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав.

В свою чергу, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист та у відзиві на позов повідомив наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999р. №1596 «Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734», яким затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках (далі по тексту - Порядок) виплата пенсій та грошової допомоги згідно із цим Порядком здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках. Установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Із врахуванням вимог Порядку між позивачем та відповідачем укладено договір №24 від 05.01.2010р. про зарахування і виплату пенсій (грошової допомоги), що фінансуються з Пенсійного фонду України (далі по тексту - договір №24). Дія договору в подальшому продовжена шляхом укладення додаткової угоди.

Згідно із зазначеним договором №24 сума пенсій належних Путрі Сергію Анатолійовичу перераховувалась на поточний рахунок, який відкритий у філії "Миколаївське регіонального управління" відповідача.

Листом №1044/01 від 23.01.2014р. позивач звернувся до відповідача з проханням повернути пенсію, нараховану на ім'я Путрі С.А. за січень 2014 року у розмірі 1049,00грн., у зв'язку із смертю пенсіонера, дата смерті 08.12.2013р.

У відповідь відповідач надіслав листа №20.1.0.0.0/7-20140127/2581 від 27.01.2014р., в якому повідомив про те, що вимога позивача виконана в межах залишку на рахунку грошових коштів, наявних на момент отримання повідомлення про смерть пенсіонера, в сумі 7,50грн.

Згідно пункту 13 Порядку у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного операційного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та органам праці та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Отже, Порядком №1596 передбачений обов'язок уповноваженого банку щодо повернення зарахованих на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками грошових коштів лише у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги.

Аналогічного змісту положення містяться і в Договорі №24 від 05.01.2010р., укладеного між позивачем і відповідачем.

Таким чином, зарахування пенсії на картку 5168**** ****4520 громадянина Путрі С.А. за січень 2014 року у сумі 1049,00грн. відбувалося відповідно до відомостей, які були надані позивачем.

Згідно виписки по карті клієнта, яка долучена до матеріалів справи, станом на день отримання повідомлення про смерть Путрі С.А. на рахунку перебували кошти в сумі 7,50грн., які і були повернуті на рахунки позивача.

Решта пенсійних коштів, яка обліковувалась на поточному рахунку пенсіонера, була отримана 11.01.2014р. та 16.01.2014р. особами, які володіли банківською карткою, шляхом зняття готівки за допомогою платіжної картки із використанням банкоматів.

Виходячи з викладеного вбачається, що відповідач не є власником коштів, перерахованих позивачем. Банк зобов'язаний зарахувати відповідні суми на особові карткові рахунки одержувачів і за невиконання цього обов'язку відповідачем несе відповідальність, передбачену Порядком і Договором. Саме одержувачі є власниками коштів, перерахованих позивачем, і відповідач не має права ними розпоряджатись без згоди і розпоряджень власників.

Таким чином, відсутність необхідної суми грошових коштів на поточному рахунку померлого пенсіонера на час повідомлення позивача позбавляє відповідача можливості повернути ці кошти позивачу.

Аналогічна позиція висловлена Вищим господарським судом України у постанові від 27.02.2014р. по справі №904/6364/13 та постанові від 14.05.2014р. по справі №904/9517/13 при вирішенні справи з подібних правовідносин.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід визнати необґрунтованими, документально недоведеними, такими, що суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до приписів статей 1066, 1067 Цивільного кодексу України, правовідносини між банком та клієнтом регулюються договором банківського рахунку; за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно статті 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківськими рахунками є рахунки, на яких обліковуються власні кошти.

В силу п.1.4 постанови НБУ № 22 від 21.01.2004р. „Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" власником рахунку в банку є особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

За змістом п. 1.3., 1.39, ст. 1, пункту 7.1.2 ст. 7 та ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", гроші, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача; примусовим списанням є списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом; банк на договірній основі повинен здійснювати зберігання коштів, проводити розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

У частині 1 статті 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Згідно статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до змісту частини другої наведеної статті, банк зобов'язаний виконати судове рішення, прийняте за наслідками захисту прав стягувача щодо особи - володільця рахунку та отримувача грошових коштів, незалежно від волевиявлення володільця рахунку; доказів існування такого судового рішення щодо володільця спірного рахунку (Путря Сергій Анатолійович) матеріали справи не містять.

З вищенаведеного вбачається, що право власності на кошти, які знаходяться на рахунку, відкритому у банку, належить власнику цього рахунку.

Крім того, слід зазначити про те, що в пункті 4 статті 8 спірного договору встановлено, що суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місця, наступного за місяцем його смерті, установи Банку повертаються відповідно органам Фонду або Департаменту, за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Як вбачається із банківської виписки по рахунку Путрі Сергія Анатолійовича, на рахунку останнього на момент отримання повідомлення про смерть, грошові кошти наявні в сумі 7,50грн., які були повернуті позивачу.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення 1041,50грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність", ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ч. 1 ст. 316, ч. 2 ст. 321, 1066, 1067, 1071 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

22.06.2015 року

Суддя І.В. Петренко