КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа№ 910/25998/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Вдовенко М.В. - представник за дов. №20 від 13.01.2015 року;

від відповідача: Діхтяр Р.В. - представник за дов. №3 від 30.03.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав"

на рішення Господарського суду м. Києва від 30.03.2015 року

у справі № 910/25998/14 (головуючий суддя: Грєхова О. А. судді: Ярмак О. М. Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магнум"

про стягнення 89 398,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Берислав" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магнум" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Контрактом № 7 від 07.04.2014 року в розмірі 89 398,07 грн, в тому числі 80692,12 грн основного боргу, 7791,14 грн штрафних санкцій, 914,81 грн 3% річних.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за вищевказаним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року у справі №910/25998/14 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Берислав" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року у справі №910/25998/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Крім того, скаржник зазначив, що факт здійснення господарської операції позивачем підтверджується видатковими накладними № БЗ-0000008 від 29.04.2014 року, № БЗ0000017 від 31.05.2015 року та вимоги форми № М-11 № 060101, № 060059, № 060107, № 060113, № 060112, № 060111 та актом про передачу ДП ТОВ "Магнум" від 29.04.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 24.04.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" було прийнято до провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

07.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Берислав" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Магнум" (покупець) було укладено контракт купівлі-продажу № 7 (далі - "договір"), предметом якого відповідно до умов договору є зобов'язання продавця поставити та передати у власність покупця товар, а покупець прийняти товар й оплатити його на умовах даного контракту.

Відповідно до п 1.2 контракту сторони погодили, що номенклатура, кількість та технічні вимоги на товар, що підлягає поставці покупцю, передбачаються в специфікації (ях), що є невід'ємною частиною даного контракту.

Згідно п. 2.1 контракту ціна на товар зазначена в специфікації (ях), залишається незмінною до її належного виконання обома сторонами, згідно з умовами контракту.

Оплата здійснюється покупцем на підставі наданого продавцем оригіналу рахунку-фактури за фактом поставки товару з відстрочкою платежу 10 календарних днів у національній валюті України за банківськими реквізитами продавця, що вказані в контракті (п. 5.1 контракту).

Відповідно до п. 11.1 договору контракт діє з моменту підписання його обома сторонами до 31.12.2014 року, або до належного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному контракту, в залежності від того, яка з вказаних подій настане раніше.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 180 Господарського кодексу України визначає істотні умови господарського договору. Відповідно до положень цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Суд відзначає, що предметом господарського договору є господарські зобов'язання, за якими боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Умови про предмет договору повинні включати визначення матеріального об'єкта договірного зобов'язання, а саме:

- найменування (номенклатуру, асортимент) товару, сутність та перелік послуг, результат робіт;

- кількісні показники поставки продукції, виконання робіт, надання послуг;

- вимоги до їх якості, які визначаються посиланням на відповідні державні стандарти або на технічні умови, або вимоги, яким має відповідати товар (встановлюються у технічній документації, зразках, еталонах). В усякому разі товар, результати робіт, послуг мають бути придатними для використання у цілях, для яких вони призначені.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, специфікації до контракту, на які міститься посилання в його пункті 1.2 та 2.1, сторонами укладені не були, а відтак, сторонами в належний спосіб не було погоджено такі істотні умови як предмет контракту та ціна товару, який мав поставлятися за контрактом.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що контракт, підписаний 07.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Берислав" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Магнум", є неукладеним в розумінні приписів ст. 638 Цивільного кодексу України та статті 180 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

На підтвердження факту здійснення господарської операції позивачем додано до матеріалів справи видаткові накладні № БЗ-0000008 від 29.04.2014 року, № БЗ0000017 від 31.05.2015 року та вимоги форми № М-11 № 060101, № 060059, № 060107, № 060113, № 060112, № 060111.

Відповідно до Закону України від 16.07.1999 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції лише первинні документи можуть підтвердити факт господарської операції, яка відображається в бухгалтерському обліку, на підставі якого в подальшому формується податкова звітність.

У статті 9 Закону та пункті 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку зазначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наказом Міністерства статистики України "Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів" від 21 червня 1996 р. за N 193 затверджено типові форми первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів, зокрема накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (форма № М-11). Типова форма накладної-вимоги серед інших реквізитів містить такий реквізит як підстава. Мінстат роз'яснив, що накладна-вимога повинна виписуватися на основі договорів, нарядів та інших відповідних документів.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, видаткові накладні № БЗ-0000008 від 29.04.2014, № БЗ0000017 від 31.05.2015 та вимоги форми № М-11 № 060101, № 060059, № 060107, № 060113, № 060112, № 060111, на які посилається позивач, як на доказ поставки товару, не можуть бути належним доказом в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не відповідають вимогам ч.2 ст. 9 Закону, у зв'язку з тим, що не містять обов'язкових законодавчо визначених реквізитів до первинних документів. Так, зазначені видаткові накладні та вимоги не містять посилання на договір, на підставі якого відбувалась поставка товару. У видаткових накладних № БЗ-0000008 від 29.04.2014 року , № БЗ0000017 від 31.05.2015 року крім зазначеного ще й відсутні посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Акт про передачу ДП ТОВ "Магнум" від 29.04.2014 року на який посилається скаржник не може бути прийнятий судом в якості належного доказу здійснення позивачем поставки саме на виконання умов контракту, оскільки жодного посилання на те, що поставка товару здійснювалася саме на виконання умов контракту вказаний Акт не містять.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що доказів того, що товар на спірну суму був поставлений відповідачеві саме на виконання умов контракту (правові підстави звернення позивача із даним позову до суду) ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7791,14 грн. штрафних санкцій та 914,81 грн. 3% річних, оскільки останні є похідними від вимоги про стягнення основного боргу в задоволенні якого було відмовлено.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року у справі №910/25998/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року у справі №910/25998/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/25998/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк