РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа № 910/8832/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Лізинг"

про стягнення 177041,63 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Пріщак І.Є. (довіреність № 20 від 02.06.2015);

від відповідача - Антощук Е.І. (довіреність б/н від 01.04.2015).

ВСТАНОВИВ:

08.04.2015 року Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" (надалі - банк, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Лізинг" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 279/Ю від 03.12.2013 року (надалі - договір) в розмірі 176777,16 грн., яка складається з 150567,96 грн. - заборгованості за кредитом, 2321,38 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 23887,82 грн. - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.04.2015 року порушено провадження у справі № 910/8832/15 та призначено судове засідання на 27.04.2015 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 08.06.2015 року представник позивача подав уточнення до позовної заяви № 2952 від 08.06.2015 року, відповідно до якої в порядку ст. 22 ГПК України збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань щодо повернення тіла кредиту, а також додатково просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами і штраф за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором, загалом позивач просить суд стягнути з відповідача 180262,35 грн., з яких 150567,96 грн. - заборгованість за кредитом, 2400,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 24072,85 грн. - пеня за прострочення повернення тіла кредиту, 209,36 грн. - пеня за прострочення сплати нарахованих процентів за користування кредитним коштами та 3011,36 грн. штраф.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Згідно п. 3.11 вищезазначеної Постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Розглянувши зазначену заяву позивача про уточнення до позовної заяви № 2952 від 08.06.2015 року, суд розцінює її як збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення 2400,82 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 24072,85 грн. - пеня за прострочення повернення тіла кредиту, а в частині вимог про стягнення з відповідача 209,36 грн. пені за прострочення сплати нарахованих процентів за користування кредитним коштами та 3011,36 грн. штрафу за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором суд розцінює її як зміну предмета позову.

Відповідно до п. 3.12 Постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті. Заяви про зміну предмета позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору.

Оскільки в судовому засіданні 27.04.2015 року суд перейшов до розгляду даної справи по суті, що відображено в протоколі судового засідання від 27.04.2015 року, відтак заява позивача від 08.06.2015 в частині вимог про стягнення з відповідача 209,36 грн. пені за прострочення сплати нарахованих процентів за користування кредитним коштами та 3011,36 грн. штрафу за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором, якою останній по суті змінив предмет позову, суд залишає без розгляду. Щодо решти вимог даної заяви, а саме в частині збільшення розміру позовних вимог, то судом дана заява приймається до розгляду.

Таким чином, в даному провадженні суд розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 177041,63 грн., з яких 150567,96 грн. - заборгованість за кредитом, 2400,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 24072,85 грн. - пеня за прострочення повернення тіла кредиту.

Присутній в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги в редакції заяви від 08.06.2015 року підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві.

Представник відповідача, присутній в судовому засіданні, позовні вимоги визнав лише в частині стягнення 144379,00 грн. заборгованості за кредитом та 23618,03 грн. пені, щодо решти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у власному розрахунку заборгованості, які зводяться до того, що відповідач здійснював погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами у строки та у розмірах, погоджених сторонами в кредитному договорі, укладеному між позивачем та відповідачем.

В судовому засіданні 08.06.2015 року, відповідно до статті 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Між сторонами у справі було укладено кредитний договір від 03.12.2013 року № 279/Ю (далі - договір), відповідно до умов якого позивач - банк за наявності вільних грошових коштів надає відповідачу - позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії з лімітом користування у сумі 987501,00грн. На придбання основних засобів та супутні витрати по ним, строком до 02.12.2014 року зі сплатою 20% річних; ліміт кредитування зменшується відповідно до графіку погашення (додаток № 1). Проценти за користування кредитом нараховуються за кожен календарний день за методом «факт/360», тобто для розрахунку застосовується умовно 360 днів у році (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору банк зобов'язується відкрити відповідачу рахунок для заборгованості за кредитом № 3150.980.1 та рахунок для обліку нарахованих процентів № 3150.980.1.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що позичальник зобов'язується щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним перераховувати на рахунок № 3150 суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору.

Позичальник зобов'язується погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним у додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору (п. 4.5 договору).

Згідно п. 4.6 договору у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми кредитування з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до « 02.12.2014 року включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Відповідно до п. 4.7 договору кошти у погашення будь-якої заборгованості за цим договором направляти на рахунок № 3150для розподілу у наступній послідовності: прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за процентами; прострочена заборгованість за кредитом; комісії строк сплати яких настав; проценти, строк сплати яких настав; поточна заборгованість за кредитом.

Строк дії цього договору встановлюється з дня підписання цього договору і до повного погашення позичальником усіх зобов'язань за цим договором (п. 8.2 договору).

Додатковою угодою № 1 від 30.09.2014 року до кредитного договору сторони дійшли згоди внести зміни до п. 4.6 договору та викласти його наступній редакції: «У разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 договору а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми кредитування з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до « 02.12.2014 року включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення. У разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 договору а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми кредитування з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту у період з 01.10.2014 по 02.12.2014 року включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 20% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення».

Додатковою угодою № 2 від 17.10.2014 року до кредитного договору сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.1 договору та викласти його наступній редакції: «Банк за наявності вільних грошових коштів надає позичальнику у тимчасове користування короткостроковий кредит у формі не поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 987501,00грн. На придбання основних засобів та супутні витрати по ним, строком до 02.12.2014 року зі сплатою: в період з 03.12.2013 по 30.09.2014 включно - 20% річних; в період з 01.10.2014 до 02.12.2014 року включно - 15% річних».

Також цією ж додатковою угодою №2 від 17.10.2014 року до кредитного договору сторони дійшли згоди викласти п. 4.6 договору у наступній редакції: «У разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору, а а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми кредитування з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до « 02.12.2014 року включно, позичальник сплачує банку в період з 03.12.2013 року до 30.09.2014 року включно - 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення; починаючи 01.10.2014 року - 15% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення».

На виконання умов договору позивач надав відповідачу кредит в загальній сумі 987501,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 03.12.2013 року № 260_3 на суму 987501,00 грн., завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав, в зв'язку з чим за ним рахується заборгованість з повернення тіла кредиту в сумі 150567,96 грн. та зі сплати відсотків за користування кредитними коштами нарахованими за загальний період з 03.12.2013 року по 02.04.2015 року в сумі 2400,82 грн. Розмір заборгованості підтверджується банківською випискою за період з 03.12.2013 року по 03.04.2015 року, оригінал якої залучений до матеріалів справи.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу від 15.04.20115 року вих. № 14-502/2342, в якій позивач вимагав сплатити заборгованість за кредитним договором, зокрема, щодо повернення тіла кредиту та зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, яку відповідач отримав 20.04.2015, про що свідчить підпис представника відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 15.04.2015 року № 703. Завірені копії перелічених документів залучені до матеріалів справи.

Проте відповідач зазначені вимоги не виконав, заборгованість не сплатив, відповіді на вимогу не надіслав, в зв'язку з чим за ним рахується заборгованість з повернення тіла кредиту в сумі 150567,96 грн. та зі сплати відсотків за користування кредитними коштами за період з 03.12.2013 року по 02.04.2015 року в сумі 2400,82 грн.

У відповідності до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач своїх зобов'язань щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами належним чином не виконав, у зв'язку з чим за ним на час розгляду справи рахується заборгованість з повернення тіла кредиту в розмірі 150567,96 грн., зі сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 03.12.2013 року по 02.04.2015 року в сумі 2400,82 грн.

Доказів сплати зазначеної заборгованості відповідач суду не надав.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 150567,96 грн. заборгованості з повернення тіла кредиту та 2400,82 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами.

Крім того, позивач посилаючись на п. 5.10 кредитного договору просить суд стягнути з відповідача за несвоєчасне повернення тіла кредиту пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченої заборгованості, яка за розрахунком позивача за період прострочення з 03.10.2014 року по 02.04.2015 року складає 24072,85 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично вірним, відповідає вказаним вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами перед позивачем прострочений, на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 150567,96 грн. заборгованості з повернення тіла кредиту, 2400,82 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, та 24072,85 грн. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача проти позову в частині стягнення процентів за користування кредитним коштами та заборгованості з повернення кредитних коштів саме в сумі 150567,96 грн., які мотивовані тим, що за даними розрахунку, зробленого відповідачем з урахування здійснених у спірному періоді проплат, то заборгованість з повернення тіла кредиту складає 144379,00 грн., а заборгованість зі сплати процентів за користування кредитним коштами взагалі відсутня, що також відображено відповідачем в акті звірки взаємних розрахунків за період з 03.12.2013 року по 03.04.2015 року від 21.05.2015 року, який підписаний в двосторонньому порядку представниками сторін та скріплений їх печатками, то суд зазначає, що відмінності у відомостях відображених сторонами в даному акті є наслідком того, що відповідачем при зарахуванні здійснених ним проплат не враховано положення п. 4.7 кредитного договору, яким сторони погодили порядок розподілу коштів, що надходять в погашення існуючої заборгованості по договору, в той час як позивач вірно здійснював такі надходження грошових коштів від відповідача у відповідності до умов кредитного договору, зокрема, його п. 4.7.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що приписами Закону України «Про судовий збір» відповідач у справі не звільнений від сплати судового збору відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Лізинг" (03680, м. Київ, вул. Предславинська, 13, оф. 211; ідентифікаційний код 38291386) на користь Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" (83001, м. Донецьк, вул. Артема, 125; ідентифікаційний код 19388768) 150567 (сто п'ятдесят тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн. 96 коп. заборгованості з повернення тіла кредиту, 2400 (дві тисячі чотириста) грн. 82 коп. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 24072 (двадцять чотири тисячі сімдесят дві) грн. 85 коп. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 3540 (три тисячі п'ятсот сорок) грн. 83 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено та підписано 15 червня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань