ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Справа № 6/129-62/179

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малетича М.М.,

суддів: Круглікова К.С.,

Мамонтової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 року та рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2014 року у справі № 6/129-62/179 господарського суду міста Києва за позовом Прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик", Товариства з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани", треті особи: Державне підприємство "Агроспецсервіс", Виробничий кооператив "ЖБК "Орбіта", ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю "Берчиллз Бортничі", про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та зобов'язання повернути одержане за договором, та за позовом Виробничого кооперативу "ЖБК "Орбіта" про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно,

за участю представників:

Прокуратури: Атаєва Д.К., посв. № 027469,

Позивача 1: ОСОБА_4, дов. № 31-4/11 від 30.01.2015 року,

Позивача 2: не з'явився,

Відповідача 1: не з'явився,

Відповідача 2: не з'явився,

Третіх осіб: ОСОБА_2

В с т а н о в и в :

Прокурор Шевченківського району міста Києва (далі - Прокурор) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики України (далі - Мінагрополітики, Позивач 1), Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі - РВ ФДМУ, Позивач 2) до Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик" (далі - ДКТП "Хрещатик", Відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани" (далі - ТОВ "МТБ Компани", Відповідач 2) про визнання недійсним з моменту укладання договору від 03.07.2006 року купівлі-продажу нерухомого майна - будівель дитячого оздоровчого комплексу "Орбіта", загальною площею 2395,00 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Світла, 5, та про зобов'язання кожного з Відповідачів повернути другій стороні у натурі все, що одержане за цим договором.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 21.04.2008 року, від 24.02.2011 року та від 21.11.2011 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, відповідно, було залучено Державне підприємство "Агроспецсервіс" (далі - ДП "Агроспецсервіс", Третя особа 1), як правонаступник ДКТП "Хрещатик", та Виробничий кооператив "ЖБК "Орбіта" (далі - ВК "ЖБК "Орбіта", Третя особа 2), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, Третя особа 3).

Водночас, ВК "ЖБК "Орбіта", як третя особа, звернувся до господарського суду міста Києва із самостійними позовними вимогами на предмет спору, у яких просив господарський суд визнати ВК "ЖБК "Орбіта" добросовісним набувачем будівель дитячого оздоровчого комплексу "Орбіта", літ. "А", "Б", "В", "К", загальною площею 1207,9 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Світла, 5, та визнати за ним право спільної часткової власності на спірне майно - нежитлові приміщення, літ. "А", "Б", "В", "К", загальною площею 1207,9 кв.м., частини будівель дитячого оздоровчого комплексу "Орбіта", за адресою: м. Київ, вул. Світла, 5, у наступних частках: літ. "А" - 35/100, літ. "Б" - 28/100, літ. "В" - 54/100, літ. "К" - 46/100.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.11.2011 року позов ВК "ЖБК "Орбіта" було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Прокурора.

Після скасування прийнятих у справі судових рішень, постановою Вищого господарського суду України від 03.06.2014 року, справу було направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового судового розгляду, рішенням господарського суду міста Києва від 28.10.2014 року року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 року, в задоволенні позову Прокурора до ДКТП "Хрещатик", відмовлено, а в частині позовних вимог, заявлених до ТОВ "МТБ Компани", провадження у справі припинено. Цими ж судовими рішеннями відмовлено у задоволенні позову ВК "ЖБК "Орбіта" про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно.

У поданій касаційній скарзі, Заступник Прокурора міста Києва, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і, зокрема, ст.ст. 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 66, 67, 75, 136, 145, 146 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 1, 6, 7 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст.ст. 1, 2, 4, 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", ст. 4 Закону України "Про власність", ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить скасувати прийняті у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов Прокурора задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 19.09.2002 року Дарницького районною у місті Києві державною адміністрацією було зареєстровано Державне підприємство "Дитячий оздоровчий комплекс "Орбіта", яке в наступному, наказом Міністерства аграрної політики України № 64 від 17.03.2003 року було приєднано на правах структурного підрозділу до ДКТП "Хрещатик".

Наказом останнього № 60 від 17.03.2003 року було створено філію №16 Дитячий оздоровчий комплекс "Орбіта" та затверджено Положення про цю філію, згідно п. 3.2. якого, Дитячий оздоровчий комплекс "Орбіта" веде бухгалтерський баланс, фінансову та податкову звітність, має розрахунковий рахунок, печатку зі своїм найменуванням.

Крім того, 01.12.2005 року Мінагрополітики своїм листом за № 37-24-1-13/18708 надало згоду на реалізацію на конкурсних засадах наступного майна: нежитлового приміщення, літ. "А", медичного пункту, літ. "Б", вбиральні, літ. "В", їдальні, літ. "Д", трьох спальних корпусів, літ. "Г", "Е", "І", котельні, двох побутових корпусів, літ. "Ж" та "З", умивальників, літ. "Л", котельні, літ. "К", а 08.06.2006 року відбулись прилюдні торги з продажу вказаного державного майна, що знаходилось у господарському віданні ДКТП "Хрещатик".

В подальшому, 03.07.2006 року між ДКТП "Хрещатик" (Продавець) і ТОВ "МТБ Компани" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1.) Покупець у відповідності до протоколу прилюдних торгів № 07/06 від 08.06.2006 року продав, а Покупець купив комплекс будівель Дитячого оздоровчого комплексу "Орбіта", загальною площею 2395,00 кв.м., розташований за адресою: місто Київ, вул. Світла, 5, за наступною специфікацією: медичний пункт, літ. "А", туалет, літ. "Б", їдальня, літ. "В", адмінбудинок, літ. "Г", два спальних корпуси, літ. "Д", "К", котельня, літ. "Е", умивальники, літ. "Ж", овочесховище, літ. "З", господарча будівля, літ. "И", кінозал літ. "Л".

Ціна реалізації нерухомості становила 1604167,00 грн. (без урахування ПДВ).

При цьому, відповідно до преамбули Договору, ДКТП "Хрещатик" діяло на підставі Статуту (нова редакція), затвердженого Розпорядженням Мінагрополітики № 67 від 22.12.2005 року, зареєстрованого Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією 26.12.2005 року, наказу Мінагрополітики № 92-п від 05.09.2005 року та згоди на продаж майна, наданої Мінагрополітики 01.12.2005 року № 37-24-1-13/18708.

Пунктом 3.2. Договору передбачалось, що право власності на нерухомість Покупець набуває з моменту державної реєстрації права власності на нерухомість, але не раніше нотаріального посвідчення даного Договору, перерахування Покупцем на рахунок Продавця коштів за нерухомість в повному обсязі, передачі нерухомості Продавцем Покупцю і підписання Акту прийому-передачі нерухомості.

Згідно доводів Прокурора, викладених у його позові про визнання недійсним з моменту укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між Відповідачами 03.07.2006 року та про зобов'язання останніх повернути другій стороні у натурі все одержане за угодою, оспорюваний правочин було укладено з порушенням вимог чинного законодавства і, зокрема, ст.ст. 203, 228 ЦК України, ст.ст. 66, 67, 75, 136, 145, 146 ГК України, ст. 37 Закону України "Про власність", ст.ст. 2, 4, 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", без проведення приватизаційної процедури та з порушенням господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Водночас, ВК "ЖБК "Орбіта" у своїх позовних вимогах про визнання за ним права спільної часткової власності на частину спірного нерухомого майна дитячого оздоровчого комплексу "Орбіта" - нежитлові приміщення, літ. "А", "Б", "В" та "К", загальною площею 1207,9 кв.м., у частках: літ. "А" - 35/100, літ. "Б" - 28/100, літ. "В" - 54/100 і літ. "К" - 46/100, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Світла, 5, з посиланням на положення ст.ст. 328, 330, 334, 386, 392 ЦК України, вказує на те, що ВК "ЖБК "Орбіта" являється добросовісним набувачем вказаного майна, на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2010 року, реєстраційний № 3904, укладеного між ТОВ "С.І.-Фельдманс. Юридичне Бюро" і ВК "ЖБК "Орбіта".

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, повторно розглядаючи справу, фактично посилався на те, що спірне нерухоме майно не є цілісним майновим комплексом, а тому порядок відчуження такого майна не повинен відбуватись у порядку, визначеному Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", тоді як з огляду на встановлені судовим рішенням у справі № 17/29 за позовом Прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі ДП "Агроспецсервіс" до ДКТП "Хрещатик", ТОВ "МТБ Компани" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2006 року, тобто - за участю тих же осіб, що і у даній справі, обставини, а саме - про правомірність та обґрунтованість набуття ТОВ "МТБ Компани" права власності на нерухоме майно, яке було придбано за договором купівлі-продажу від 03.07.2006 року за згодою на це відповідного органу - Міністерства аграрної політики України, до сфери управління якого входив продавець такого майна, які не підлягають доказуванню у даній справі, у зв'язку з чим, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2006 року, укладеного між ДКТП "Хрещатик" і ТОВ "МТБ Компани", відмовивши Прокурору у його позові.

Також, на думку судів попередніх інстанцій, у зв'язку з відсутністю підстав для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу, не підлягають задоволенню і інші позовні вимоги Прокурора - про зобов'язання ДКТП "Хрещатик" і ТОВ "МТБ Компани" повернути все одержане за вказаною угодою.

Що ж до позовних вимог Прокурора, заявлених до ТОВ "МТБ Компани", то місцевий господарський суд, з огляду на те, що згідно витягу від 19.11.2003 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 30.05.2011 року було внесено запис про припинення цього Товариства, припинив провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ "МТБ Компани", на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Крім того, розглядаючи позовні вимоги Третьої особи 2 - ВК "ЖБК "Орбіта" у даній справі - про визнання його добросовісним набувачем частини будівель дитячого оздоровчого комплексу "Орбіта", за адресою: м.Київ, вул. Світла, 5, та визнання за ним права власності на це майно, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, встановивши, що на момент розгляду даної справи в суді її матеріалами не доведено, що ВК "ЖБК "Орбіта" належить право власності на спірне майно, на захист якого і було подано даний позов, а сама така вимога не відповідає можливим способам захисту порушеного права, які передбачені ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

Проте, з такими висновками судів попередніх інстанцій у повній мірі погодитись не можна, оскільки такі, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, були прийняті при неповному встановлені обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 11110 ГПК України, підставами для скасування чи зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо, зокрема, господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі у справі.

Судове рішення вважається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Однак, оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам у повній мірі не відповідають.

Так, статтею 1 згаданого вище Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" до об'єктів малої приватизації віднесено, зокрема, окреме індивідуально визначене майно.

Органом приватизації, відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та ст.7 Закону України "Про приватизацію державного майна", уповноваженим здійснювати повноваження власника державного майна у процесі приватизації та укладати угоди щодо продажу об'єкту приватизації, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Пунктом 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення.

Згідно підпункту "б" вказаної вище статті не підлягають приватизації об'єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, зокрема, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Водночас, відповідно до ст. 29 Закону України "Про освіту" структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; аспірантуру; докторантуру; самоосвіту.

До позашкільних навчальних закладів (ст. 39 Закону України "Про освіту") належать: палаци, будинки, центри, станції дитячої, юнацької творчості, учнівські та студентські клуби, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи мистецтв, студії, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади, бібліотеки, оздоровчі та інші заклади. Для здійснення навчально-виховної роботи позашкільним навчальним закладам надаються спортивні об'єкти, культурні, оздоровчі та інші заклади безкоштовно та на пільгових умовах. Порядок їх надання визначається місцевими органами державної виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно ч. 2 ст. 20 Закону України "Про позашкільну освіту" держава здійснює захист прав вихованців, учнів і слухачів позашкільного навчального закладу та забезпечує організацію навчання і виховання неповнолітніх дітей із малозабезпечених та багатодітних сімей, дітей-інвалідів, дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, згідно із законодавством України.

При цьому, статтею 27 згаданого Закону передбачено, що позашкільний навчальний заклад володіє, користується і розпоряджається майном, земельною ділянкою відповідно до законодавства України. Для здійснення навчально-виховної роботи позашкільним навчальним закладам надаються в користування або в оренду спортивні об'єкти, культурні, оздоровчі та інші заклади безоплатно або на пільгових умовах. Порядок надання зазначених об'єктів у користування або в оренду визначається відповідними місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до законодавства України.

До матеріально-технічної бази позашкільного навчального закладу належать приміщення, споруди, обладнання, засоби зв'язку, транспортні засоби, земельні ділянки, рухоме і нерухоме майно, що перебуває у його власності або у повному господарському віданні, оперативному управлінні, орендоване чи надане йому засновником (власником).

Майно державного і комунального позашкільного навчального закладу може вилучатися засновником лише за умови подальшого використання цього майна і коштів, одержаних від його реалізації, на розвиток позашкільної освіти у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами ч. 1 ст. 38, ст. 39 Закону України "Про освіту" позашкільна освіта та виховання є частиною структури освіти і спрямовуються на розвиток здібностей, талантів дітей, учнівської та студентської молоді, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні. До позашкільних навчальних закладів належать: палаци, будинки, центри, станції дитячої, юнацької творчості, учнівські та студентські клуби, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи мистецтв, студії, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади, бібліотеки, оздоровчі та інші заклади. Для здійснення навчально-виховної роботи позашкільним навчальним закладам надаються спортивні об'єкти, культурні, оздоровчі та інші заклади безкоштовно та на пільгових умовах. Порядок їх надання визначається місцевими органами державної виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно п. 4 ст. 63 Закону України "Про освіту", п.п. 3, 4 ст. 27 Закону України "Про позашкільну освіту" основні фонди, земельні ділянки та інше майно державного і комунального позашкільного навчального закладу не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Державні і комунальні позашкільні навчальні заклади, які належать підприємствам, міністерствам та іншим органам виконавчої влади, можуть приватизуватися лише за умов збереження освітнього призначення позашкільного навчального закладу; згоди колективу позашкільного навчального закладу; наявності коштів. Майно державного і комунального позашкільного навчального закладу може вилучатися засновником лише за умови подальшого використання цього майна і коштів, одержаних від його реалізації, на розвиток позашкільної освіти у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до ст. 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, власні (самоврядні) повноваження: управління закладами освіти, охорони здоров'я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; забезпечення здобуття неповнолітніми повної загальної середньої освіти; створення необхідних умов для виховання дітей, молоді, розвитку їх здібностей, трудового навчання, професійної орієнтації, продуктивної праці учнів; сприяння діяльності дошкільних та позашкільних навчально-виховних закладів, дитячих, молодіжних та науково-просвітницьких організацій; створення при загальноосвітніх навчальних закладах комунальної власності фонду загальнообов'язкового навчання за рахунок коштів місцевого бюджету, залучених з цією метою на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також коштів населення, інших джерел; контроль за використанням коштів цього фонду за призначенням; забезпечення регулярного безкоштовного підвезення до місця навчання і додому школярів; вирішення питань про надання професійним творчим працівникам на пільгових умовах у користування приміщень під майстерні, студії та лабораторії, необхідних для їх творчої діяльності; організація медичного обслуговування та харчування у закладах освіти, культури, фізкультури і спорту, оздоровчих закладах, які належать територіальним громадам або передані їм; створення умов для розвитку культури, сприяння відродженню осередків традиційної народної творчості, національно-культурних традицій населення, художніх промислів і ремесел; сприяння роботі творчих спілок, національно-культурних товариств, асоціацій, інших громадських та неприбуткових організацій, які діють у сфері охорони здоров'я, культури, фізкультури і спорту, роботи з молоддю; створення умов для занять фізичною культурою і спортом за місцем проживання населення та в місцях масового відпочинку.

Крім того, згідно ч. ст. 11112 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

В даному випадку, скасовуючи раніше прийняті у справі судові рішення, касаційна інстанція у своїх постановах від 08.11.2011 року та від 03.06.2014 року вказала на підстави для такого скасування, із вказівками суду, виконання яких, є необхідним під час нового розгляду справи.

Проте, в порушення вимог зазначеної процесуальної норми, під час нового розгляду даної справи, судами попередніх інстанцій вказівок касаційної інстанції фактично виконано не було, а саме: не встановлено належним чином правової природи відносин, що виникли між сторонами з приводу укладення спірного договору купівлі-продажу, як і не з'ясовано до кінця правого статусу спірного майна та заборон (дозволу), встановлених законодавством на його відчуження, та дотримання власне самої процедури при відчуженні такого майна, яке за доводами Прокурора, являючись санаторно-курортним закладом, призначеним для лікування, оздоровлення та організації відпочинку дітей дошкільного віку, підлітків та учнівської молоді, водночас, представляло собою і цілісний майновий комплекс.

Разом з тим, статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину і, зокрема: зміст правочину не можу суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В той же час, ст. 215 ЦК України встановлює підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин); якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, як вказувалось вище, вимогами Прокурора у даній справі є визнання недійсним з моменту укладання договору від 03.07.2006 року купівлі-продажу нерухомого майна - будівель дитячого оздоровчого комплексу "Орбіта", загальною площею 2395,00 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Світла, 5, та про зобов'язання Відповідачів повернути другій стороні у натурі все, що одержане за цією угодою, з посиланням на те, що укладення оспорюваного правочину відбулось з порушенням вимог чинного законодавства і, зокрема, ст.ст. 203, 228 ЦК України, ст.ст. 66, 67, 75, 136, 145, 146 ГК України, ст. 37 Закону України "Про власність", ст.ст. 2, 4, 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", без проведення приватизаційної процедури та з порушенням господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Водночас, обґрунтовуючи свої вимоги про визнання права спільної часткової власності на частину спірного нерухомого майна дитячого оздоровчого комплексу "Орбіта" - нежитлові приміщення, літ. "А", "Б", "В" та "К", загальною площею 1207,9 кв.м., у частках: літ. "А" - 35/100, літ. "Б" - 28/100, літ. "В" - 54/100 і літ. "К" - 46/100, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Світла, 5, ВК "ЖБК "Орбіта", з посиланням на положення ст.ст. 328, 330, 334, 386, 392 ЦК України, вказує на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2010 року, реєстраційний № 3904, укладеного між ТОВ "С.І.-Фельдманс. Юридичне Бюро" і ВК "ЖБК "Орбіта", він являється добросовісним набувачем вказаного майна.

У зв'язку з цим, повторно розглядаючи дану справу, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, фактично тільки на підставі висновків, проведених у справі судових експертиз, які відповідно до приписів ч. 5 ст. 42 ГПК України не мають для господарського суду обов'язкового характеру і оцінюються судом за правилами, встановленими ст. 43 цього ж Кодексу, в порушення цих процесуальних норм, передчасно дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно не є цілісним майновим комплексом, а тому, процес відчуження такого майна не повинен відбуватись в порядку, визначеному Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Так, судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги та враховано те, що згідно Статуту ДП "Дитячий оздоровчий комплекс "Орбіта", це державне підприємство було створено на підставі Наказу Міністерства аграрної політики України від 06.09.2002 року № 258 шляхом перейменування оздоровчого табору "Орбіта" та являлось правонаступником останнього; дане підприємство було засновано на державній власності і підпорядковане Міністерству аграрної політики України.

Відповідно до пункту 2.1. Статуту ДП "Дитячий оздоровчий комплекс "Орбіта", дане підприємство було створено саме з метою забезпечення оздоровлення та відпочинку дітей, виконання різних послуг, відповідно до Статуту та законодавства.

Для цього п. 2.2. Статуту ДП "Дитячий оздоровчий комплекс "Орбіта" передбачалось, що основними напрямками діяльності підприємства, є організація оздоровлення та відпочинку дітей; забезпечення побутового обслуговування відпочиваючих; організація внутрішнього туризму та дозвілля; екскурсійна діяльність; організація і забезпечення послуг у сфері громадського харчування, забезпечення роботи кафе, барів, буфетів; роздрібна торгівля продовольчими товарами; здійснення інших видів діяльності, що не суперечить законодавству України.

В наступному, Наказом Мінагрополітики України № 64 від 17.03.2003 року Дитячий оздоровчий комплекс "Орбіта" було приєднано до ДКТП "Хрещатик" на правах структурного підрозділу, а наказом останнього № 60 від 17.03.2003 року було створено філію № 16 Дитячий оздоровчий комплекс "Орбіта" та затверджено Положення про цю філію, згідно якого основними напрямками діяльності такої є, зокрема, санаторно-курортне лікування, оздоровлення та організація відпочинку дітей дошкільного віку, підлітків та учнівської молоді, у тому числі іноземців; організація спортивно-оздоровчих, видовищних заходів, відпочинку громадян, тощо.

Вказане спростовує вищезгадані висновки суду першої інстанції і свідчить про те, що на момент відчуження спірне нерухоме майно відносилось до санаторно-курортних закладів, на яке розповсюджується дія Законів України "Про курорти", "Про позашкільну освіту" та "Про державну програму приватизації". При чому, згідно останнього, спірний об'єкт відноситься до об'єктів групи "Ж", що передбачає особливий порядок його відчуження.

При цьому, судом першої інстанції не було враховано і листів Міністерства аграрної політики України і, зокрема, від 30.01.2007 року № 37-17-1-11/1314, у якому йшлося про те, що майно, яке знаходилось на балансі ДП "Дитячий оздоровчий комплекс "Орбіта", фактично не передавалось до складу майна, яке було передано ДКТП "Хрещатик.

Про такі обставини та про порушення процесу відчуження (в процесі приватизації) спірного нерухомого майна, які залишились поза увагою суду, Міністерство аграрної політики України зазначало і у відзивах, які надавались суду першої інстанції під час розгляду даної справи.

Під час нового судового розгляду, суд першої інстанції, всупереч вказівок суду касаційної інстанції та приписів згаданої вище ст. 11112 ГПК України, повторно у своєму рішенні послався на встановлені судовим рішенням у вищевказаній господарській справі № 17/29 обставини про правомірність та обґрунтованість набуття ТОВ "МТБ Компани" права власності на нерухоме майно, яке було придбано за договором купівлі-продажу від 03.07.2006 року, які на його думку не підлягають доказуванню у даній справі, не врахувавши при цьому висновків Верховного Суду України у цій же справі від 28.10.2009 року, про те, що суди, відмовляючи в задоволенні позову Прокурора, виходили лише з того, що останнім було невірно визначено Позивача у цій справі та не було доведено тих обставин, що укладенням спірного договору були порушені права та законні інтереси позивача у справі, тоді як питання законності договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2006 року судами у цій справі не досліджувалось.

Також, судом першої інстанції не було враховано належним чином і обставин, на які вказували Мінагрополітики України та РВ ФДМУ, щодо наявності порушень процесу приватизації спірного майна та про порушення кримінальних справ проти посадових осіб ДКТП "Хрещатик" за фактами незаконного відчуження комплексу будівель Дитячого оздоровчого комплексу "Орбіта".

В той же час, підставами пред'явлення позову у даній справі, за доводами та вимогами Прокурора, були саме порушення процедури продажу нерухомого майна, встановленої Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), що фактично під час судового розгляду залишилось поза увагою господарського суду.

Крім того, як видно з матеріалів справи, на даний час, на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2012 року, власником спірного нерухомого майна фактично є ТОВ "Берчиллз Бортничі" - Третя особа у справі, у зв'язку із чим, Прокурором у заяві про зміну підстав позову, водночас, обґрунтовано заявляв клопотання про залучення ТОВ "Берчиллз Бортничі" до участі у справі в якості іншого Відповідача.

Проте, суд першої інстанції безпідставно відхилив вказане клопотання Прокурора, як і не з'ясував можливих нових власників (співвласників) спірного майна, у тому числі - серед Третіх осіб у справі, а у випадку такого встановлення - з відповідними про це правовими наслідками, припустившись цим самим порушень приписів ст.ст. 22, 24, 38, 43 ГПК України.

Водночас, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, залишивши його без змін, суд апеляційної інстанції, який, відповідно до положень ст.ст. 99, 101 ГПК України під час перегляду судових рішень в апеляційному порядку користується правами, наданими суду першої інстанції та здійснює за наявними у справі і додатково поданими доказами повторний розгляд справи, всупереч ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи, також не проаналізував належним чином, як правової природи правовідносин між Позивачем та Відповідачем у даному спорі, так і правильність застосування норм матеріального права та дотримання процесуальних норм, про що, зокрема, уже зазначалось у постановах суду касаційної інстанції від 08.11.2011 року і від 03.06.2014 року, а погодившись з висновками місцевого господарського суду про задоволення даного позову, цим самим припустився тих же порушень, що й суд першої інстанції і, зокрема - згаданих приписів ст.ст. 22, 24, 38, 43 ГПК України та ч. 1 ст. 11112 ГПК України, згідної якої, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, прийнято за результатами нового розгляду справи.

Між тим, згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 11110 ГПК України, підставами для скасування чи зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо, зокрема, господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, прийняті у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні позову Прокурора до Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик" та відмови у задоволенні позову Виробничого кооперативу "ЖБК "Орбіта" не можна визнати законними і обґрунтованими, а тому, постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню повністю, а справа - її направленню у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, всебічно і повно встановити всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних у ній доказів, з'ясувати дійсні права та обов'язки сторін, а також правовідносини, що виникли між сторонами, правильність обраного Прокурором та Третьою особою 2 способу захисту порушених прав з урахуванням, зокрема, і того, що частина відчуженого майна на даний час уже знаходиться у володінні третіх осіб та, в залежності від встановленого і вимог закону, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Стосовно припинення провадження у справі в частині позовних вимог Прокурора, заявлених до ТОВ "МТБ Компани", на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України, то з урахуванням того, що відповідно до витягу від 19.11.2003 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 30.05.2011 року було внесено запис про припинення ТОВ "МТБ Компани", колегія суддів касаційної інстанції погоджується у цій частині з прийнятими у справі судовими рішеннями, залишивши їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 року та рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2014 року у справі № 6/129-62/179 в частині відмови у задоволенні позову Прокурора до Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик" та відмови у задоволенні позову Виробничого кооперативу "ЖБК "Орбіта", скасувати повністю, а справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

В решті, постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 року та рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2014 року у даній справі залишити без змін.

Головуючий суддя Малетич М.М.

Судді Круглікова К.С.

Мамонтова О.М.