ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" червня 2015 р.Справа № 916/1928/15

Позивач: Державне підприємство „Адміністрація морських портів України", в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України"

Відповідач: Компанія „International Port Services Limited", в особі Представництва в Україні, м. Одеса

Про: стягнення 44457671,73 грн.

Суддя Демешин О.А.

Представники:

від позивача: Орєшкова Н.В. - довіреність

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

01.03.1999р. між Державним підприємством „Одеський морський торгівельний порт", правонаступником якого на цей час є Державне підприємство „Адміністрація морських портів України", в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" та Компанією „International Port Services Limited" було укладено Договір № КД-128 відповідно до умов якого позивач зобов`язався надавати послуги з оброблення танкерів, що перевозять на експорт сиру нафту та нафтопродукти, а відповідача зобов`язався здійснювати оплату за надані послуги.

Абзацом другим пункту 7.1. зазначеного договору передбачалось, що в разі, якщо спір (між сторонами договору) не можу бути вирішено шляхом двосторонніх переговорів, він підлягає передачі на розгляд та остаточне вирішення до Міжнародного Комерційного Арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС).

У зв`язку з невиконанням відповідачем договірних умов щодо оплати за виконані роботи позивач звернувся з позовом до вказаного суду і рішенням від 29.08.12p. Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України у справі АС №253и/2011 стягнув з компанії „Intemational Port Services Limited" (Ірландія, Дублін) на користь Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт" 2854049,62 долара США боргу за договором, 3284,11 долара США процентів річних та 20255,32 долара США відшкодування витрат по арбітражному збору. Загалом з відповідача на користь позивача було стягнуто 2877589,05 доларів США

В подальшому позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з клопотанням про визнання та виконання в Україні Рішення МКАС

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.13р. вказане клопотання було задоволено.

На виконання зазначеної ухвали 25 лютого 2015 р. Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист про стягнення з Компанії „Intemational Port Services Limited" в особі її Представництва в Україні, м. Одеса на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України" 23000569,27 грн., що в еквіваленті до долара США по офіційному курсу станом на 21.10.2013р. становило 2877589,05 доларів США.

08.05.2015р. Державне підприємство „Адміністрація морських портів України", в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" звернулась до господарського суду Одеської області з позовом по цій справі до Компанії „International Port Services Limited", в особі Представництва в Україні, м. Одеса про стягнення 44457671,73 грн. курсової різниці, оскільки, як вказує позивач, за останні півтора року, що минув з прийняття Суворовським районним судом м. Одеси ухвали від 21.10.13 р., національна валюта значно подешевшала, її офіційний курс до долара США виріс, у зв'язку з чим станом на 31.03.15 р. (дата балансу - дата останнього дня останнього звітного періоду) з урахуванням офіційного курсу національної валюти (гривні) до долара США (1

Отже, позивач вважає, що у зв'язку з прийняттям Рішення МКАС між сторонами виникли взаємні права та обов'язки: з боку Відповідача - обов'язок щодо його повного виконання, з боку Позивача - право щодо вимагання повного його виконання, а тому у Позивача виникло право вимагати від Відповідача сплати курсової різниці в розмірі 44457671,73 грн.

27.05.2015р. до господарського суду Одеської області надійшло клопотання від відповідача про припинення провадження у справі:

- на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, посилаючись на наявність між сторонами арбітражної угоди про вирішення спорів у МКАС. Крім того, відповідач вважає, що справа непідвідомча господарському суду, оскільки розгляд справ про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражного суду мають розглядатися районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами в порядку цивільного судочинства;

- на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки між сторонами відсутній предмет спору з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено можливості зміни суми, що підлягала до стягнення по виконавчому документу.

- на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України оскільки є рішення органу (Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29.08.12p.), який в межах своєї компетенції вирішив спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що провадження у справі слід припинити, виходячи з наступного:

Як зазначалось вище, позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що між ним та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані з прийняттям Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України рішення від 29.08.12p. та Суворовським районним судом м.Одеси - ухвали від 21.03.2013р.

Зокрема, як зазначає позивач, у відповідача виникло зобов`язання сплатити Державному підприємству „Адміністрація морських портів України" 23442625грн.

А у зв`язку з невиконанням цього зобов`язання позивач просить стягнути курсову різницю між вказаною сумою та боргом, що був стягнутий з компанії „Intemational Port Services Limited" по Договору № КД-128 від 01.03.1999р. в розмірі 2877589,05доларів США.

Однак, суд вважає хибними твердження позивача про те, що у відповідача існує зобов`язання зі сплати 23442625грн., яке виникло на підставі Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29.08.12p. та ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 21.03.2013р., оскільки фактично вказана сума є сумою примусового стягнення боргу відповідача перед позивачем за виконавчим документом, виданим Суворовським районним суд м.Одеси на виконання вищезазначеного Рішення МКАС про стягнення 2877589,05 доларів США.

При цьому свої позовні вимоги про стягнення курсової різниці в сумі 44457671,73грн. позивач пов'язує з боргом в розмірі 2877589,05 доларів США, що виник у відповідача по Договору № КД-128 від 01.03.1999р.

Тобто, фактично позов ґрунтується не на зобов`язаннях, які на думку позивача виникли на підставі вищевказаних судових рішень, а на умовах зазначеного Договору №КД-128 від 01.03.1999р.

Між тим, цей Договір містить арбітражне застереження, оскільки його пунктом 7.1. передбачено, що у випадку, коли спір не може бути вирішений шляхом двосторонніх переговорів, він піддягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до МКАС при ТПП України.

Таким чином, всі спори, що виникають між сторонами Договору, тобто Позивачем та Відповідачем у даній справі, підлягають розгляду і вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України, підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

Частиною 2 ст., 1 Закону України „Про міжнародний комерційний арбітраж" встановлено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б одній із сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України „Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України „Про міжнародний комерційний арбітраж" суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Аналогічна позиція висловлена в Роз'ясненні Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 р. N 04-5/608 „Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій".

Так, відповідно до п. 5 зазначених Роз'яснень: „Господарським судам слід враховувати, що сторони зовнішньоекономічного договору мають право передбачити у ньому або шляхом укладення окремої угоди (арбітражна умова, арбітражне застереження) передачу спорів, що виникають з такого договору, на вирішення третейського суду (постійно діючого або створеного для вирішення конкретного спору. Ця домовленість повинна чітко визначати, який саме орган вирішення спорів обрали сторони: Міжнародний комерційний арбітражний суд. Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України або інший третейський суд в Україні чи за кордоном.

Господарський суд може порушити провадження зі справи у випадку наявності у зовнішньоекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода е недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (пункт З статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, Нью-Йорк, 1958).

Названа норма узгоджується з вимогами статті 8 Закону України „Про міжнародний комерційний арбітраж", згідно з пунктом 1 якої суд, до якого подано позов з питання, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін просить про це не пізніше подання своєї першої заяви по суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Так, арбітражна угода не може бути виконана, якщо сторони неправильно виклали назву третейського суду або зазначили арбітражну установу, якої не існує. Провадження у справі в цих випадках припиняється на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК".

Отже, позов по цій справі не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки він фактично ґрунтується на умовах Договору № КД-128 від 01.03.1999р. в частині розміру заборгованості відповідача перед позивачем і цим Договором передбачено вирішення спорів по ньому Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України про що заявлено відповідачем у відзиві на позов відповідно до вимог, встановлених ч. 1 ст. 8 Закону України „Про міжнародний комерційний арбітраж".

Пунктом 1 частини 1 статті 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

За таких обставин, провадження у справі слід припинити у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача у відзиві про відсутність предмету спору та наявність рішення органу, який в межах своєї компетенції вирішив спір, оскільки предметом спору між сторонами існує і цим предметом є стягнення з відповідача курсової різниці в розмірі 444576671,73грн. Також, з таким предметом спору і з таких підстав не існує судового рішення або рішення іншого органу, що вирішив спір між сторонами по цій справі.

Згідно ч. 2 ст. 80 ГПК України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Керуючись п.1 ч. 1. ст. 80, ст. 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 916/1928/15 - припинити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст.106 ГПК України

Суддя О.А. Демешин