РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015Справа №910/4017/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМА ІНЖИНИРІНГ ЮЕЙ»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ»

про зобов'язання вчинити дії на суму 189 186,00 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Журавльов П.В., за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМА ІНЖИНИРІНГ ЮЕЙ» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії на суму 189 186,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/4017/15-г, розгляд справи призначено на 18.03.2015 р.

У судове засідання 18.03.2015 р. представники сторін не з'явились. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 23.02.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/4017/15-г сторони не виконали.

Враховуючи те, що представники сторін у судове засідання 18.03.2015 р. не з'явились, а також у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали господарського суду міста Києва від 23.02.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/4017/15-г, розгляд справи було відкладено на 08.04.2015 р.

08.04.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява.

У судове засідання 08.04.2015 р. представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 08.04.2015 р. не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали господарського суду міста Києва від 23.02.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/4017/15-г, розгляд справи було відкладено на 22.04.2015 р.

20.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

22.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача були подані письмові пояснення.

У судове засідання 22.04.2015 р. представник позивача з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 22.04.2015 р. не з'явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» (далі - банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕМА ІНЖИНИРІНГ ЮЕЙ» (далі - клієнт, позивач) було укладено Договір банківського рахунку Юридичної особи № 01-Т-12604/16 (далі - Договір), відповідно до умов якого для зберігання грошових коштів (в національній валюті України, в іноземній валюті) та здійснення усіх видів операцій, у відповідності з чинним законодавством України. Банк відкриває клієнту поточний (-і) рахунок (-ки) в національній валюті України, та/або в іноземних валютах, а саме: 2600.0.159606.001/980.

За умовами п. 2.1.7. Договору банк зобов'язаний виконувати надані клієнтом розрахункові документи (за винятком розрахункових чеків в національній валюті України) оформлені згідно з чинним законодавством України, та надані клієнтом до банку за допомогою системи дистанційного обслуговування (електронна система «Клієнт-Банк»), якщо клієнт уклав з банком окрему угоду на використання цієї електронної системи. У цьому випадку додаткове надання клієнтом розрахункового документа на паперовому носії не вимагається.

Згідно з п. 2.1.9. Договору банк зобов'язаний приймати до виконання розрахункові та касові документи клієнта за умови, якщо сума цих документів не перевищує залишок грошових коштів на відповідному (-их) рахунку (-ах).

Відповідно до п. 2.1.10. Договору банк зобов'язаний виконувати розрахункові/касові документи клієнта які надійшли до банку:

- в операційний час - в день їх надходження;

- в післяопераційний час - не пізніше наступного операційного дня.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання та укладений на невизначений строк (п. 8.1. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були подані на виконання відповідачу наступні платіжні доручення: платіжне доручення № 246 від 18.11.2014 р. на суму 6 186,00 грн., платіжне доручення № 247 від 15.12.2014 р. на суму 151 000,00 грн. та платіжне доручення № 249 від 30.01.2015 р. на суму 32 000,00 грн. Вказані платіжні доручення були прийняті Банком до виконання, про що свідчать відповідні відмітки відповідача, однак станом на момент вирішення спору не були виконані. Зворотного матеріали справи не містять.

В свою чергу з матеріалів справи вбачається, що на зазначені платіжні доручення відповідач направляв позивачу листи № № 457, 402, 58 в яких зазначав, що на кореспондентському рахунку недостатньо коштів, і зазначені платіжні доручення залишаються невиконаними з вини банку.

Згідно з наявних в матеріалах справи довідок банку, станом на 18.11.2014 р. залишок коштів на рахунку позивача, відкритому у банку, становить 188 880,94 грн., станом на 15.12.2014 р. становить 189 265,52 грн. та станом на 29.01.2015 р. складає 189 728,76 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Однак, вищевказані платіжні доручення банком у встановлений строк, всупереч вимогам діючого законодавства України та умовам Договору, виконані не були.

Вказаним невиконанням було порушене майнове право позивача на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", які існують у формі записів на поточних рахунках позивача, відкритих у банку.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що станом на момент подання до банку спірних платіжних доручень, у останнього не було правових підстав для їх не виконання. Зворотного відповідачем не доведено.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 41 Конституції України, стаття 321 ЦК України).

За приписами частини 2 статті 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Судом встановлено, що всупереч вказаної норми банк не зміг забезпечити право позивача на безперешкодне розпорядження своїми коштами, що знаходяться на його поточних рахунках, відкритих у банку.

Однак, позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 24.02.2015 № 128 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду 24.02.2015 прийнято рішення № 39 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «КИЇВ»", згідно з яким у Банку з 25.02.2015 по 24.05.2015 (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Даний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень та положень статті 509 ЦК України, позивач є кредитором банку за Договором банківського рахунку, зокрема щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування, на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому вимога позивача про зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення є саме вимогою кредитора та не може бути виконана відповідачем у силу зазначеної норми, у зв'язку із запровадженням у останнього тимчасової адміністрації.

Зазначене є підставою для відмови у даному позові.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справі відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірних платіжних доручень позивача.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії на суму 189 186,00 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 27.04.2015 р.

Суддя О.В. Нечай