РІШЕННЯ

"04" червня 2015 р.Справа № 921/48/13-г

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг" вул.Чехова, 8, м. Тернопіль

до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області вул. Білецька, 1, м.Тернопіль

за участю прокуратури міста Тернополя бульв. Шевченка, 7, м. Тернопіль

про визнання права власності на майно та витребування його з чужого незаконного володіння.

За участю представників:

позивача: представник - Недокус В.І. (довіреність № б/н від 20.01.2015 р.)

відповідача: не з'явився;

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні представнику позивача процесуальні права і обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України, роз'яснено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг", вул. Чехова, 8, м. Тернопіль звернулося до господарського суду із позовною заявою №13 від 17 січня 2013 року до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, про визнання права власності на майно - бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10821,46 літрів вартістю 114707,47 грн. та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8599,34 літрів вартістю 93732,81 грн., та витребування його з чужого незаконного володіння, а також про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо розпорядження майном ТОВ "Тернопільоптторг", яке було вилучене Тернопільською ОДПІ, зокрема щодо майна - бензину автомобільного марки А-92 у кількості 10 821,46 літрів вартістю 114 707 грн. 47 коп. та бензину автомобільного марки А-95 у кількості 8 599,34 літрів вартістю 93 732 грн. 81 коп.

Ухвалою про порушення провадження по справі від 21.01.2013 року в задоволенні клопотання про забезпечення позову було відмовлено.

22 січня 2013 року позивач звернувся з заявою №б/н від 22.01.2015 року (вх.№4615) про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 24 січня 2013 року в задоволенні заяви №б/н від 22.01.2015 року відмовлено.

У судовому засіданні 14 лютого 2013 року уповноваженим представником відповідача заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке судом відхилено за необґрунтованість та недоведеністю.

20 лютого 2013 року з метою вступу у справу прокурором міста Тернополя подано відповідну заяву №119-1714вих/13 від 19.02.2013 року.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 21.03.2013р., яка постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.05.2013 року залишена без змін, провадження у справі №921/48/13-г за ч.1 ст.79 ГПК України зупинялось до вирішення Тернопільським окружним адміністративним судом справи №2-а/819/47/13 та набрання рішенням законної сили, і зобов'язано сторін та прокуратуру м. Тернополя повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі №921/48/13-г.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.08.2013 року у справі № 921/48/13-г ухвалу господарського суду Тернопільської області від 21.03.2013р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.05.2013 року залишено без змін та, серед іншого, здійснено заміну відповідача у справі - з Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції на Тернопільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Тернопільській області.

Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення провадження у даній справі, ухвалою господарського суду від 12 травня 2015 року провадження у ній поновлено та у зв'язку із реорганізацією Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, у відповідності до ст. 25 ГПК України здійснено заміну відповідача у справі - з Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на його правонаступника - Тернопільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Строк розгляду справи продовжувався у відповідності до ст. 69 ГПК України.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах та в порядку ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва.

Востаннє розгляд справи відкладався на 04 червня 2015 року ухвалою суду від 21 травня 2015 року.

04 червня 2015 року прокурором міста Тернополя подано заяву №80-3509 вих. -15 від 03.06.2015 року про відмову від участі у розгляді справи №921/48/13-г.

Представником позивача у судовому засіданні підтримано заявлені позовні вимоги у повному обсязі та з підстав викладених у позовній заяві, а також клопотання про доручення до матеріалів справи письмових доказів, подане через канцелярію господарського суду 03.06.2015 року за вх.№13274.

Відповідач (його уповноважений представник), явка якого судом не визнавалась обов'язковою, у судове засідання не з'явився. Однак, 03.06.2015 року на адресу суду факсимільним зв'язком від представника Тернопільської ОДПІ надійшло клопотання №б/н та б/д про відкладення розгляду справи, у зв'язку із перебуванням на лікарняному його уповноваженого представника.

Представник позивача заперечив проти заявленого відповідачем клопотання №б/н та б/д про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача №б/н та б/д про відкладення розгляду справи, зареєстроване канцелярією суду 03.06.2015р. за вхідним номером 13325, враховуючи обставини справи, господарський суд з огляду на приписи ст. 22,75,77 ГПК України, відмовив у задоволенні останнього.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст. 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, ознайомившись із поданими документами, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне:

- ТзОВ "Тернопільобторг" м. Тернопіль, вул. Чехова,8, (надалі - позивач) звернулося з позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області вул. Білецька, 1, м.Тернопіль 46000, (надалі - відповідач) про визнання за позивачем права власності на майно - бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10821,46 літрів вартістю 114707,47 грн. та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8599,34 літрів вартістю 93732,81 грн., та витребування його з чужого незаконного володіння відповідача;

- в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між ним та ТОВ "Ріаліз Ойл" м. Дніпропетровськ, пл. Леніна, 1, , та ТзОВ "Уністрой" м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, 3, були укладені договора на поставку нафтопродуктів №59 від 01.06.2011р., №65-11/2012-КП від 29.11.2012 року та договір купівлі - продажу №348-2012-НП від 30.11.2012 року нафтопродуктів, які були транспортовані для реалізації на АЗС № 19 ТзОВ "Тернопільобторг", що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Протасевича, 2;

- у період з 20.12.2012р. по 29.12.2012р. відповідачем була проведена перевірка АЗС № 19 щодо дотримання порядку здійснення позивачем розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у т.ч. свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору та оформлення трудових відносин з найманими працівниками;

- під час перевірки працівниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області (разом з якими проводилась перевірка) було винесено рішення №4 від 20.12.2012 року про відбір зразків продукції та на підставі якого було відібрано зразки бензинів марки А-92 та марки А-95, про що свідчить Акт відбору зразків продукції №000001 від 20.12.2012 року, які відправлено до Галицької випробувальної лабораторії ПАТ "Концерн Галнафтогаз" для проведення лабораторних досліджень на предмет відповідності ДСТУ 4063-2001 "Бензини автомобільні. Технічні умови". А також Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області прийнято рішення №6 від 20.12.2012 року про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, якими заборонено реалізацію бензинів автомобільних марки А-92 та марки А-95 до отримання результатів перевірки.

Після отримання результатів перевірки прийнято рішення №4 від 29.12.2012 року про внесення змін до рішення чи скасування рішення, яким скасовано попереднє рішення про заборону реалізації відповідних нафтопродуктів.

- 29 грудня 2012 року за результатами перевірки було складено акт фактичної перевірки № 0158/19/19/22/37076604 від 29.12.2012р., яким встановлено порушення п. 12 ст.ст. 3, 6 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та зазначено про виявлення бензину автомобільного А-92 у кількості 10821,46 літрів та бензин А-95 у кількості 8599,34 літрів, документи щодо якого не представлено, власника не встановлено, вказаний товар не облікований у встановленому законодавством порядку;

- позивач, не погоджуючись із вказаним висновком відповідача, вважає спірне майно своєю власністю, а не безхазяйним, що підтверджується договором поставки нафтопродуктів від 01.06.2011 року за № 59 та додатковою угодою до нього від 13.11.2012р. за № 00020, товарно-транспортною накладною № 014105 від 19.11.2012р., видатковою накладною №00020 від 13.11.2012р.; договором поставки нафтопродуктів №65-11/2012-КП від 29.11.2012р. та додатковою угодою до нього №00019 від 29.11.2012р., товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №014426 від 08.12.2012р., видатковою накладною №00019 від 01.12.2012р., а також договором купівлі-продажу нафтопродуктів №348-2012-НП від 30.11.2012р. та додатковою угодою до нього від 30.11.2012 року за №00257, товарно-транспортною накладною №ТР-0007217 від 27.11.2012р., видатковою накладною №00257 від 30.11.2012 року.

- на підставі складеного акту № 0158/19/19/22/37076604 від 29.12.2012р., представником відповідача 29.12.2012 року було складено протокол №2/29687 про тимчасове затримання частини майна, що на думку відповідача є безхазяйним, а саме бензину автомобільного марки А-92 у кількості 10821,46 літрів та бензину автомобільного марки А-95 у кількості 8599,34 літрів. Однак, даний протокол у графі: "порядок збереження затриманого майна та його охорони" не містить відомостей щодо особи на, яку покладено такі повноваження та позивачу не відомо де знаходиться його арештоване майно;

- позивач стверджує, що спірне майно на момент його вилучення за протоколом від 29.12.2012 року не було визнано безхазяйним у встановленому законодавством порядку, тому і підстави для його вилучення у відповідача були відсутні;

- в представленому відзиві та в усних поясненнях, наданих в судових засіданнях, відповідач позовні вимоги заперечив вказавши на те, що при проведенні фактичної перевірки, яка оформлена актом № 0158/19/19/22/37076604 від 29.12.2012р. встановлено, що бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10821,46 літрів та марки А-95 у кількості 8599,34 літрів не відповідають вимогам ДСТУ 4063-2001 "Бензини автомобільні. Технічні умови" за показниками "концентрація фактичних смол" та не відповідає представленим до перевірки документам, щодо походження бензину та власник якого не встановлений.

Господарський суд, оцінивши подані позивачем докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке:

- згідно приписів ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням;

- одним із способів захисту порушеного права, відповідно до ст. 16 ЦК України, є визнання права;

- відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу;

- стаття 328 ЦК України, визначаючи підстави набуття права власності встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом;

- статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності;

- у відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним;

- згідно ч. 1 ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Тобто, із визначення поняття "безхазяйна річ" вбачається, що дана річ має бути такою, щодо якої право власності ніким не оспорюється;

- статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- пунктом 12 ст. 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" визначено, що податкові органи проводять роботу, пов'язану з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку, безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом успадкування до держави, скарбів і конфіскованого майна;

- повноваження органів податкової служби щодо безхазяйного майна, крім безхазяйного нерухомого майна, визначені у Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року № 1340 та у Порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, який затверджений наказом ДПА України від 24.12.2010 року № 1032. Відповідно до зазначених актів, їх дія поширюється лише на майно, що вже визнано безхазяйним відповідно до чинного законодавства;

- відповідно до п. 2 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року № 1340, облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного у пункті 1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження відповідно до пункту 9 цього Порядку покладаються на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його. Таким чином, складання акту попередньої оцінки відносно безхазяйного майна, відповідно до наведених норм, можливе лише у разі визнання майна безхазяйним у порядку, встановленому законодавством;

- щодо посилання відповідача на те, що в резервуарах №№2,3 із написом А-92 та А-95, які розташовані на території АЗС № 19 знаходилася "рідина із запахом бензину", яка не відповідає вимогам ДСТУ 4063-2001 "Бензини автомобільні. Технічні умови" за показниками "концентрація фактичних смол" та "сумарний вміст ароматичних вуглеводів", то слід зазначити наступне:

- аналіз листа Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи Державної митної служби України від 28.12.2012 року № 19/2-12.3/10068, на який посилається відповідач, свідчить, що за результатами лабораторного дослідження паливно-мастильних матеріалів, вони не відповідають вимогам ДСТУ 4063-2001 "Бензини автомобільні. Технічні умови" за показниками "концентрація фактичних смол" та "сумарний вміст ароматичних вуглеводів";

- суд зауважує, що можлива невідповідність бензину А-92 та А-95, належного позивачу, вимогам ДСТУ 4063-2001 "Бензини автомобільні. Технічні умови" за деякими показниками, зокрема щодо "концентрація фактичних смол" та "сумарний вміст ароматичних вуглеводів" та представленим позивачем паспортам якості на спірні нафтопродукти, не може свідчити про відсутність у позивача права власності на вказаний товар (за наявності необхідних документів);

- можливе перетворення бензину А-95, належного позивачу, у "рідину із запахом бензину" (за твердженнями відповідача), що була виявлена на АЗС № 19, належній ТзОВ "Тернопільобторг", не припиняє права власності на нього. Реалізація позивачем неякісного бензину може бути підставою для притягнення його до встановленої законодавством відповідальності, в тому числі шляхом вилучення з обігу вказаного товару, однак не може бути підставою позбавлення права власності на нього, шляхом визнання майна безхазяйним.

Оскільки наданими до матеріалів справи документами підтверджується право власності позивача на спірне майно, відповідач дійшов до хибного висновку про те, що власника майна не встановлено тільки з тих підстав, що дане паливо не відповідає нормам ДСТУ, і як наслідок перевищив свої повноваження застосувавши п.94.7. ст.94 Податкового кодексу України та наклавши арешт на майно: бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10 821,46 літрів вартістю 114 707 грн. 47 коп. та бензину автомобільного марки А-95 у кількості 8 599,34 літрів вартістю 93 732 грн. 81 коп.

Окрім того, постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2015 року у справі №2-а/819/47/13 серед іншого, рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби про накладення тимчасового адміністративного арешту майна згідно з пунктом 94.7 статті 94 розділу ІІ Податкового кодексу України №2/29683 від 29.12.2012 року, скасовано за відсутністю підстав його прийняття.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем було безпідставно арештовано та вилучено майно позивача, суд вважає за необхідне позовні вимоги про визнання власності на бензин та витребування бензину з чужого незаконного володіння обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.4 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 335, 387, 392 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за ТзОВ "Тернопільоптторг" (вул.Чехова, 8, м. Тернопіль, ) право власності на майно - бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10 821,46 літрів вартістю 114 707 грн. 47 коп. та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8 599,34 літрів вартістю 93 732 грн. 81 коп.

3. Витребувати майно - бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10 821,46 літрів вартістю 114 707 грн. 47 коп. та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8 599,34 літрів вартістю 93 732 грн. 81 коп. у Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м.Тернопіль, ) та передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг" (м. Тернопіль, вул. Чехова, 8, ).

4. Стягнути з Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м.Тернопіль, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг" (м. Тернопіль, вул. Чехова, 8, ) - 4168 (чотири тисячі сто шістдесят вісім) грн., 81 коп. сплаченого судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.06.2015 року.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Суддя Н.М. Бурда