РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа № 910/8679/15-г

Суддя господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД»
допублічного акціонерного товариства «ЛЕГБАНК»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача:1) товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЛЯНЕ», 2) товариства з обмеженою відповідальністю «ДОСВІД 2002»,
3) Калина Наталія Василівна, 4) Лобас Марина Миколаївна, 5) Сидоренко Олександр Миколайович, 6) Лобас Ірина Борисівна, 7) Селівон Микола Федосович, 8) Гончарова Олена Миколаївна,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача:Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
провизнання зобов'язань, застави та іпотеки припиненими,

за участю представників учасників судового процесу:

позивача: Яковишин М.В. (довіреність від 10.02.2015 б/н);

відповідача: Харченко Р.М. (довіреність від 09.04.2015 б/н);

Пересада Б.О. (довіреність від 09.04.2015 б/н)

третьої особи 2: Запорожець Т.О. (довіреність від 13.05.2015 б/н);

третьої особи 9: Цуканова С.Г. (довіреність від 03.10.2014 № 09-8839/14);

третіх осіб 1, 3-8: не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» звернулося до господарського суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ЛЕГБАНК», в якому заявлено такі вимоги:

- визнати припиненим з 23.02.2015 в повному обсязі зобов'язання позивача за кредитним договір від 24.12.2010 № 01/10 КЮ;

- визнати припиненим з 23.02.2015 договір іпотеки, укладеного 24.12.2010 між відповідачем та ТОВ «ПОЛЯНЕ», посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого за № 2334;

- визнати припиненим з 23.02.2015 договір застави, укладеного 24.12.2010 між відповідачем та ТОВ «ПОЛЯНЕ», посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого за № 2336;

- визнати припиненим з 23.02.2015 договір застави, укладеного 26.12.2013 № 03/13 КЮ між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зобов'язання ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» перед ПАТ «ЛЕГБАНК» за вищевказаними договорами припинилися на підставі ст. 606 ЦК України, тобто позивач вважає, що відбулося поєднання в особі ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» одночасно боржника і кредитора ПАТ «ЛЕГБАНК».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.04.2015 вищевказаний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/8679/15-г.

Ухвалою від 18.05.2015 судом задоволено клопотання сторін справи та продовжено строк розгляду спору в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору у даній справі, було залучено ухвалами від 09.04.2015 та від 27.04.2015.

До суду надійшли письмові пояснення третіх осіб на стороні позивача, згідно із якими вказані учасники судового процесу підтримали позовні вимоги ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» та просили суд позов задовольнити.

Відповідачем у судовому засіданні 27 квітня 2015 року надано суду письмові заперечення на позов, згідно з якими відповідач позов відхилив повністю, оскільки останній вважає, що задоволення вимог кредиторів здійснюється виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також відповідач зазначив, що правила ст. 606 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки поєднання позивача і відповідача в одній особі не відбулося.

Також до суду надійшли пояснення третьої особи на стороні відповідача, у яких остання зазначила, що у разі задоволення судом вимог позивача відбудеться порушення ліквідаційної процедури ПАТ «ЛЕГБАНК».

Треті особи на стороні позивача 1, 3-4, 6-8 в жодне судове засідання своїх представників не направили, обґрунтованих письмових пояснень із зазначенням поважних причин неявки їх представників до суду не надходило. При цьому, учасники судового процесу у даній справі повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення поштового зв'язку про вручення їм поштових відправлень суду.

В судовому засіданні 03 червня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши представників сторін та учасників судового процесу, судом встановлено таке.

Між публічним акціонерним товариством «ЛЕГБАНК» (далі - банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» (далі - позичальник) укладено кредитний договір від 24.12.2010 № 01/10 КЮ (далі - кредитний договір), за умовами якого банк зобов'язався надати, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути в термін до 20 грудня 2012 року кредит в розмірі 11000000,00 грн та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 21,5 % (п. 1.1, 1.2 кредитного договору). До кредитного договору його сторонами укладено 20 додаткових угод.

Додатковою угодою від 20.12.2013 № 17 сторони внесли зміни до вищевказаних умов кредитного договору, а саме: розмір кредиту, який банк зобов'язався надати, а позивач повернути до 22 грудня 2014 року, складає 11877504,99 грн, що становить 1087282,05 євро. Також зазначеною угодою сторони внесли зміни до п. 1.2 кредитного договору та встановили, що щомісячна сплата відсотків становить: по гривні у розмірі 23,5 % річних; по євро - 15,5 % річних.

В забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, 24 грудня 2010 року між ПАТ «ЛЕГБАНК», як іпотекодержателем, ТОВ «ПОЛЯНЕ», як іпотекодавцем, та ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД», як позичальником, укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрованого у реєстрі за № 2334 (далі - договір іпотеки), за умовами якого іпотекодавець надав належне йому на праві приватної власності в іпотеку комплекс нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Рози Люксембург, буд. 6 (пункти 1.1, 1.2, 2.1 договору іпотеки). З п. 2.2 договору іпотеки вбачається, що заставна вартість предмета іпотеки складає 37159000,00 грн (без ПДВ). До договору іпотеки його сторонами укладено три договори про внесення змін.

Крім того, 24 грудня 2010 року між ПАТ «ЛЕГБАНК», як заставодержателем, ТОВ «ПОЛЯНЕ», як заставодавцем, та ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД», як позичальником, укладено договір застави, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого у реєстрі за № 2336, (далі - договір застави), який забезпечує вимоги заставодержателя, що витікають з кредитного договору (п. 1.1 договору застави). В забезпечення виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 договору застави, заставодавець, як майновий поручитель позичальника, на умовах цього договору передає у заставу належне йому на праві власності обладнання за адресою: Черкаська обл., м. Сміла, вул. Рози Люксембург, буд. 6 (п. 1.2 договору застави). Перелік обладнання, переданого в заставу, наведено у п. 1.2 договору, і загальна вартість якого, згідно з п. 1.4 договору,складає 3750000,00 грн. До договору застави укладено три договори про внесення до нього змін.

Також, 26 грудня 2013 року між позивачем, як заставодавцем/позичальником, та відповідачем, як заставодержателем, укладено договір застави № 03/13 КЮ (далі договір застави № 03/13 КЮ), за умовами якого заставодавець, з метою забезпечення вимог заставодержателя, які випливають з кредитного договору, передає у заставу основні засоби, перелік яких наведено в додатку № 1 до вказаного договору, а загальна вартість предмета застави складає 10525497,00 грн (пункти 1.1, 1.2 договору застави № 03/13 КЮ). Відповідно до п. 1.3 договору застави № 03/13 КЮ предмет застави знаходить за адресою: Черкаська обл., м. Сміла, вул. Рози Люксембург, буд. 6.

Так, як вбачається з довідки ПАТ «ЛЕГБАНК» від 18.02.2015 № 10/4-286, станом на 16 лютого 2015 року позивач має перед відповідачем заборгованість за кредитним договором 33000550,34 грн, що за курсом Національного банку України складає 1113101,63 євро (а.с. 48).

Крім того, судом встановлено, що 16 лютого 2015 року між позивачем (новий кредитор) та ТОВ «ДОСВІД 2002», (первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор приймає право вимоги первісного кредитора до боржника, яким є ПАТ «ЛЕГБАНК», за договором банківського рахунку (для суб'єктів господарської діяльності) від 02.09.2013 № 22938 (поточний рахунок 260084801) та договором банківського рахунку (для суб'єктів господарської діяльності) від 02.09.2013 № 22938/1 (поточний рахунок 260064818), що були укладені між первісним кредитором та боржником, а саме право вимагати повернення боржником грошових коштів у розмірі 6406436,66 грн (п. 1.1 договору від 16.02.2015).

Аналогічні договори про відступлення права вимоги позивач, як новий кредитор, уклав із:

- Калиною Наталією Василівною (первісний кредитор) договір від 16.02.2015, за яким вказана фізична особа відступила (передала), а позивач набув частину права вимоги від відповідача грошових коштів в сумі 160202,17 доларів США (еквівалент 4173249,28 грн), яке виникло на підставі договору від 19.05.2014 № 2005 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки, укладеного між первісним кредитором та ПАТ «ЛЕГБАНК»;

- Лобас Мариною Миколаївною (первісний кредитор) договір від 16.02.2015, за яким вказана фізична особа відступила (передала), а позивач набув частину права вимоги від відповідача грошових коштів в сумі 91861,22 доларів США (еквівалент 2392974,85 грн), яке виникло на підставі договору банківського вкладу від 13.05.2014 № 0510-ДД-4-Ювілейний, укладеного між первісним кредитором та ПАТ «ЛЕГБАНК»;

- Сидоренко Олександром Миколайовичем (первісний кредитор) договір від 16.02.2015, за яким вказана фізична особа відступила (передала), а позивач набув частину права вимоги від відповідача грошових коштів в сумі 97688,74 євро та 109727,39 доларів США (загальна сума еквівалентна 5754602,27 грн), яке виникло на підставі: 1) договору банківського вкладу від 07.04.2014 № 0386-ДД-14-Класичний; 2) договору банківського вкладу від 17.03.2014 № 0289-ДД-14-Стратегічний; 3) договору банківського вкладу від 07.04.2014 № 0391-ДД-14-Ювілейний; 4) договору банківського вкладу від 18.03.2014 № 0297-ДД-14Ювілейний, які укладено між первісним кредитором та ПАТ «ЛЕГБАНК»;

- Лобас Іриною Борисівною (первісний кредитор) договір від 16.02.2015, за яким вказана фізична особа відступила (передала), а позивач набув частину права вимоги від відповідача грошових коштів в сумі 821793,31 грн та 237675,45 доларів США (еквівалентно 7013213,35 грн), яке виникло на підставі: договору банківського вкладу від 16.09.2013 № 1671-ДД-13-Класичний; договору банківського вкладу від 27.05.2014 № 0541-ДД-14-Ювілейний; договору банківського вкладу від 27.05.2014 № 0541-ДД-14-Ювілейний; договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки від 25.04.2006 № 931/мс, які укладеного між первісним кредитором та ПАТ «ЛЕГБАНК»;

- Селівоном Миколою Федосовичем (первісний кредитор) договір від 16.02.2015, за яким вказана фізична особа відступила (передала), а позивач набув частину права вимоги від відповідача грошових коштів в сумі 218251,91 доларів США (еквівалент 5685438,80 грн), яке виникло на підставі: договору банківського вкладу від 18.07.2013 № 1253-ДД-13-Стратегічний; договору банківського вкладу від 17.01.2014 № 0066-ДД-14-Стратегічний; договору банківського вкладу від 18.06.2014 № 0602-ДД-14-На вимогу; договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки від 06.05.2014 № , які укладеного між первісним кредитором та ПАТ «ЛЕГБАНК»;

- Гончаровою Оленою Миколаївною (первісний кредитор) договір від 16.02.2015, за яким вказана фізична особа відступила (передала), а позивач набув частину права вимоги від відповідача грошових коштів в сумі 91861,22 доларів США (еквівалент 2392974,85 грн), яке виникло на підставі договору банківського вкладу від 13.05.2014 № 0511-ДД-14-Ювілейний, укладеного між первісним кредитором та ПАТ «ЛЕГБАНК». (далі - договори відступлення права вимоги)

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Таким чином, виходячи з наведених вище договорів відступлення права вимоги, до ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» перейшло право вимоги від ПАТ «ЛЕГБАНК» грошових коштів, а саме у таких розмірах: 7228229,97 грн; 909579,36 доларів США та 97688,74 євро. Тобто позивач став кредитором відповідача на вказані суми грошових коштів і, при цьому позивач є боржником відповідача на підставі кредитного договору.

У зв'язку із наведеними обставинами, позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка мотивована тим, що до ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» на підставі вищенаведених договорів, укладених із третіми особами у справі, перейшло право вимоги від відповідача грошових коштів на загальну суму 3566668,80 грн. Зазначену заяву відповідач отримав 23 лютого 2015 року за вхідним № 332, про що свідчить відбиток штампу на заяві, засвідчена копія якої наявна у справі (а.с. 128-133).

Отже, позивачем заявлено банку заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, на підставі ст. 601 ЦК України, а саме: вимоги ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» до ПАТ «ЛЕГБАНК» на суму 35666668,80 грн, з одного боку, та вимоги ПАТ «ЛЕГБАНК» до ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» на суму 35130266,28 грн, з іншого боку.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЛЕГБАНК» надано лист-відповідь від 24.02.2015 № 11-321, з якого вбачається, що заява позивача від 23.02.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог задоволенню не підлягає в силу припису ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок того, що, на думку позивача, його зобов'язання за кредитним договором та за забезпечувальними зобов'язання позивача правочинами (договори іпотеки і застави) припинилися в силу приписів ст. 606 ЦК України, тобто у зв'язку із поєднанням в позивачеві боржника і кредитора.

За результатами оцінки судом належних і допустимих доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд зазначає таке.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом кредитного договору, банк є кредитором позичальника з майновими вимогами, які ґрунтуються на кредитному договорі, тобто про повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 та ч. 1 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Отже, фізична або юридична особа, яка внесла кошти на депозит в установі банку, є кредитором банку з майновими вимогами щодо одержання відсотків або іншого доходу, обумовленого договором банківського вкладу, за користування банком грошовими коштами вкладника, а також повернення суми вкладу після закінчення строку дії договору банківського вкладу (депозиту) або на першу вимогу вкладника.

Як встановлено судом вище, відповідно до кредитного договору позивач є боржником ПАТ «ЛЕГБАНК» на суму 35130266,28 грн, а останній є кредитором ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД». В той же час, внаслідок укладення між позивачем та третіми особами у справі 2-8 договорів відступлення права вимоги, позивач набув право вимоги до ПАТ «ЛЕГБАНК» за договорами банківського вкладу на загальну суму 35666668,94 грн та, відповідно, став кредитором ПАТ «ЛЕГБАНК», а останній став боржником ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» у даних правовідносинах.

З наведених обставин вбачається, що між позивачем і відповідачем існують взаємні зустрічні грошові зобов'язання на підставі кредитного договору від 24.12.2010 № 01/10 КЮ та договорів банківського вкладу.

З урахуванням наведених обставин, позивач, посилаючись на приписи ст. 606 ЦК України, вважає, що його зобов'язання за кредитним договором припинилися внаслідок поєднання боржника і кредитора в одній особі.

Відносно наведених доводів позивача, якими останній мотивує свій позов, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 606 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі. Зобов'язання виникає знову, якщо це поєднання припиняється.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з наведених вище норм та обставин справи, суд дійшов до таких висновків, які узгоджуються із правовими позиціями господарського суду касаційної інстанції (постанови Вищого господарського суду України від 02.10.2014 у справі № 921/1176/13-г/1, від 14.05.2015 у справі № 910/20158/14, від 20.05.2015 у справі № 910/21757/14).

Зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі, підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може мати місце, наприклад, при спадкуванні - у разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки; при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням. В обох цих випадках зникає один із суб'єктів правовідношення, у зв'язку з чим припиняється і саме правовідношення. Тобто, зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин) в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення. При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань у зв'язку з чим припиняється і власне правовідношення.

Таким чином, для припинення зобов'язання на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа.

Водночас, в даному випадку існують окремі зобов'язання по договору банківського рахунку між позивачем і відповідачем та зобов'язання по кредитному договору від 24.12.2010 № 01/10 КЮ між тими ж сторонами. І поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі не відбулося, оскільки обидві сторони цього договору продовжують об'єктивно існувати із збереженням за ними всіх прав та обов'язків.

Отже, неможливо застосувати до спірних відносин сторін правила, встановлені ст. 606 ЦК України, а тому, виходячи з наведених вище обставин справи і норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» є безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити таке.

Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 27.11.2014 № 744 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛЕГБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 133 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ЛЕГБАНК».

26 лютого 2015 року правлінням НБУ прийнято постанову № 135 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЛЕГБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.02.2015 № 41 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЛЕГБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Як встановлено судом вище, договори відступлення права вимоги, укладено між позивачем і третіми особами у справі (2-8) 16 лютого 2015 року, тобто після запровадження тимчасової адміністрації в банку, а тому в силу п. 4 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зарахування зустрічних однорідних вимог не можливо здійснити. Крім того, зарахування зустрічних однорідних вимог між сторона спору неможливе, оскільки відносно відповідача відкрита ліквідаційна процедура.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позов задоволенню не підлягає, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача (ч. 5 ст. 49 ГПК України).

Таким чином, керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «СМІЛЯНСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 червня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань