ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р.Справа № 915/524/15
Одеській апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Мирошниченко М.А. та суддів: Воронюка О.Л. і Лашина В.В.,

(склад колегії суддів сформовано на підставі автоматичного розподілу справ між суддями)

при секретарі судового засідання - Кияшко Р.О.

за участю представників:

УПФ України у Заводському районі м. Миколаєва - не з'явився,

ПАТ "Чорноморський суднобудівний завод" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорноморський суднобудівний завод" на рішення господарського суду Миколаївської області від 14.04.2015 р. по справі № 915/524/15 за позовом Управління Пенсійного фонду України у Заводському районі м. Миколаєва до Публічного акціонерного товариства "Чорноморський суднобудівний завод" про стягнення заборгованості в сумі 1 415 923,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

31.03.2015 р. Управлінням Пенсійного фонду України у Заводському районі м. Миколаєва (далі позивач) у господарському суді Миколаївської області пред'явлено позов до Публічного акціонерного товариства "Чорноморський суднобудівний завод" (далі відповідач або завод) про стягнення заборгованості в розмірі 1 415 923, 15 грн. за період 26.01.2015р. по 25.03.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач перебуває на обліку у позивача і у зв'язку з порушенням 04 лютого 2014 року господарським судом Миколаївської області провадження у справі про банкрутство відповідача на підставі ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон про банкрутство), п. 7 ч. 1 ст. 12 господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) позивач звертається до господарським судом Миколаївської області з цим позовом.

Колишні працівники заводу, згідно переліку (Додаток 6), отримують пенсію, призначену відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003, в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1778-ХІІ від 05.11.1991.

Згідно з чинним законодавством, позивач направив розрахунки до відповідача, проте останній у встановлені законом строки, не здійснив перерахувань відповідно до отриманих розрахунків до позивача за січень, лютий та березень місяці 2015 року у сумі 1 млн. 415 тис. 923 грн. 15 коп.

Внаслідок невиконання вимог зазначених нормативно-правових актів, за період з 26.01.2015 по 25.03.2015 у відповідача утворилась заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, яка станом на 26.03.2015 р. становить 1 млн. 415 тис. 923 грн. 15 коп., що підтверджується карткою особового рахунку. (т. 1 а.с. 2-5)

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.04.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 915/524/15. (т. 1 а.с. 1)

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.04.2015 р. (повний текст якого складено та підписано суддею Василякою К.Л.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Чорноморський суднобудівний завод" на користь Управління Пенсійного фонду України у Заводському районі м. Миколаєва, 1 415 923,15 грн. заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Рішення місцевого господарського суду прийнято з посиланням норми чинного законодавства України та з посиланням на те, що відповідач своєчасно не перерахував до Пенсійного фонду України суми відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, хоча отримував розрахунки позивача , внаслідок чого у нього утворився заборгованість, наявність якої підтверджується матеріалами справи. Грошові вимоги позивача виникли після порушення провадження у справі про банкрутство та є поточними, тому підлягають розгляду окремо в позовному провадженні. Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували факт сплати існуючої заборгованості.

За таких обставин, господарський суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. (т. 2 а.с. 218-220)

Не погоджуючись з цим судовим рішенням відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у який просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник зазначив, що відповідно до абз. 4 п. 1 ст. 2, абз. 3 п. 1 ст. 4 Закону України „Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування " № 40/97- ВР від 26.06.1997 р. та п. 6.1. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України 16.01.2004 р. за №64/8663 (далі - Інструкція) встановлено, що підприємства - платники страхових внесків зобов'язані покривати фактичні витрати на виплату і доставку пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у розмірі 100% від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених з 2012 року. Таким чином, вказана норма закону передбачає відшкодування витрат на доставку пенсій тільки у тому випадку, коли Пенсійний фонд фактично поніс ці витрати. Проте, позивачем не було надано жодного доказу, який підтверджував би, що позивач поніс ці витрати та сплатив зазначену суму розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що направлялись до Відповідача та зазначених у позовній заяві сум. Дані розрахунки фактичних витрат не є належним доказом, який би підтверджував сплату Пенсійним фондом сум зазначених у позовній заяві. Такими доказами могли бути платіжні доручення та інші фінансові документи. Проте, позивачем такі докази надані не були.

Посилаючись на приписи ст. 19 Закону про банкрутство скаржник зазначив, що стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, (обов'язкових платежів) у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів є неправомірним.

Крім того, скаржником заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суд від 18.05.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.06.2015 р. о 10:30 год., про що сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені. Зазначеною ухвалою суду скаржнику відстрочено строк для сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Оскільки представники сторін не з'явились в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалась, але вівся протокол судового засідання..

Представники сторін не з'явились в судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи, про причини свого нез'явлення суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.

Враховуючи вказані обставини суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Переглянувши згідно приписів ст. 101 ГПК України справу повторно, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї, дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи та це встановив місцевий господарський суд Публічне акціонерне товариство "Чорноморський суднобудівний завод", як юридична особа перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва та є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Колишнім працівникам відповідача була призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 N 1788-XII, в обґрунтування чого позивач надав відповідний перелік. (т. 1 а.с. 54-61)

Пунктом 6.1. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постанова правління Пенсійного фонду України 9.12.2003 N 21-1 встановлено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у таких розмірах: 20 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2004 році; 30 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2005 році; 40 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2006 році; 50 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2007 році; 60 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2008 році; 70 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2009 році; 80 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2010 році; 90 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2011 році; 100 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених з 2012 року.

Розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій (пункт 6.4. вказаної Інструкції).

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (пункт 6.8. вказаної Інструкції).

Апеляційний суд встановив та це вбачається з матеріалів справи, що позивач надсилав на адресу відповідача розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які підлягають відшкодуванню за січень, лютий, березень 2015 року у загальній сумі 1 415 923,15 грн. (т. 1 а.с. 62, 85, 92, 96, 100, 105, 108, 111, 116, 119, 126, 133, 139, 154, 161, 166, 169, 176, 196)

Однак, як було зазначено вище скаржник, в апеляційній скарзі посилається на те, що позивач у суді першої інстанції не надав жодного доказу, який підтверджував би, що позивач поніс ці витрати та сплатив зазначену суму розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що направлялись до відповідача та зазначених у позовній заяві сум. Дані розрахунки фактичних витрат не є належним доказом, який би підтверджував сплату Пенсійним фондом сум зазначених у позовній заяві. Такими доказами могли бути платіжні доручення та інші фінансові документи. Проте, позивачем такі докази надані не були.

Проте, апеляційний господарський суд, такі доводи до уваги не приймає, як такі, що суперечать наявним в матеріалах справи документам, оскільки доводи позивача підтверджуються належними доказами, а саме належно оформленою довідкою територіального органу ПФУ (т. 2 а.с. 4), листами банківських установ про зарахування пенсій та відділень поштового зв'язку, копій відривних талонів та витягами з відомостей на виплату пенсій та допомог (т. 2 а.с. 45-212), а відтак, на переконання суду апеляційної інтонації судом першої інстанції прийнято правомірне та обґрунтоване судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за спірний період

При цьому апеляційний господарський суд, звертає увагу на те, що ані у суді першої інстанції, ані у суді апеляційної інстанції, відповідач не надав доказів, які б підтверджували факт сплати існуючої заборгованості, хоча такий обов'язок, згідно приписів ст.33 ГПК України, у разі заперечення наявності такої заборгованості покладено саме на нього.

Щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на приписи Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановив і зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 04.02.2014 р. було порушено провадження у справі № 915/86/14 про банкрутство ПАТ "Чорноморський суднобудівний завод".

Відповідно до вимог п. п. 4 п. 8 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI) поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Як вірно зазначив місцевий суд відповідно до положень п.9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 р. №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)", справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина статті 16 ГПК), та розглядаються, як і справи у спорах боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (частина восьма статті 23 Закону), у позовному провадженні - на відміну від: заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (стаття 20 Закону); заяв щодо відшкодування збитків у зв'язку з відмовою керуючого санацією від правочину (договору); заяв щодо порушення сторонами умов правочинів (договорів), вчинених згідно з планом санації (частини десята, одинадцята статті 28 Закону); спорів, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна (частина восьма статті 44 Закону), які розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство.

Матеріали справи свідчать, що грошові вимоги позивача до відповідача виникли після порушення провадження у справі про банкрутство відповідача , тобто є поточними у розумінні вищевказаного Закону.

Таким чином, положення зазначеної норми, надають можливість апеляційному суду зробити висновок, що позовні вимоги позивача підлягають розгляду в господарському суді в порядку позовного провадження.

Щодо доводів скаржника, з посиланням на приписи ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, (обов'язкових платежів) у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів є неправомірним.

Апеляційний господарський суд зазначає, наступне п. 5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», встановлено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про, те що ці доводи скаржника є не обґрунтованими і, що місцевий суд вмотивовано задовольнив позовні вимоги позивача.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 22.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На думку апеляційного суду, місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, як зазначалось вище, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Приймаючи до уваги, що скаржнику при прийнятті апеляційної скарги до провадження було відстрочено сплату судового збору , а подана ним апеляційна скарга не задовольняється судом апеляційної інстанції , то відповідно зі скаржника до Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір за розгляд його скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.12,49, 99, 101-105 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Законом України «Про судовий збір» , Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорноморський суднобудівний завод" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 14.04.2015 р. по справі № 915/524/15 - без змін.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чорноморський суднобудівний завод" до Державного бюджету України судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 14159 (чотирнадцять тисяч сто п'ятдесят дев'ять) грн. 23 коп.

3. Зобов'язати господарський суд Миколаївської області видати відповідний наказ, із зазначенням у ньому усіх необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено і підписано 16.06.2015 р.

Суддя - доповідач: М.А. Мирошниченко

Судді О.Л. Воронюк

В.В. Лашин