ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" червня 2015 р. Справа № 918/534/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке"

про стягнення заборгованості за договором №38 про надання послуг від 24 липня 2013 року в сумі 334 452,73 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 23.03.2015 року

від відповідача: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2015 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі-позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" (надалі-відповідач) про стягнення в сумі 271 007,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

24.07.2013 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір № 38 про надання послуг (надалі-договір), за умовами якого виконавець зобовязується за завданням замовника надати за плату послуги комбайна зернозбирального, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги.

Виконавець роботи, обумовлені договором, виконав, що підтверджується Актами приймання виконаних робіт (надання послуг) від 15.08.2013 року на суму 207 900, 00 грн. та від 30.08.2013 року на суму 103 800,00 грн.

Однак замовник свої зобовязання з оплати виконаних робіт виконав частково, оплативши 131 773,00 грн., відтак за ним рахується заборгованість в розмірі 166 087,00 грн.

Позивач за неналежне виконання зобов'язань за договором нарахував відповідачу пеню в розмірі 10 641,77 грн., 3% річних в розмірі 8 135,99 грн. та 86 137,09 грн. інфляційних.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 901, 903, 909 ЦК України, ст.ст. 193, 218, 221, 222, 230, 231, 307 ГК України.

Ухвалою суду від 22.05.2015 року порушено провадження, розгляд справи призначено на 02.06.2015 року.

Ухвалою суду від 02.06.2015 року справу відкладено на 15.06.2015 року.

08.06.2015 року через службу діловодства господарського суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 311 495,74 грн. суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 13 605,05 грн. пені та 9 351,94 грн. 3% річних.

Оскільки вказана заява подана у порядку та в строк, визначені ст. 22 ГПК України, отже приймається судом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.07.2013 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір № 38 про надання послуг (надалі-договір), за умовами якого виконавець зобовязується за завданням замовника надати за плату послуги комбайна зернозбирального CLAAS LEKSION 480, який належить виконавцеві на праві власності, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги (п. 1.1. договору).

За підп. 2.1.1. п. 2.1. договору виконавець зобов'язаний за завданням замовника надати останньому послуги згідно з п.п. 1.1. договору в строк до 01.10.2013 року.

Пунктами 3.2., 3.3. договору передбачено, що здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг за кожні 200 га, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуги. Підписання акта приймання-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Виконавець роботи, обумовлені договором, виконав, що підтверджується Актами приймання виконаних робіт (надання послуг) від 15.08.2013 року на суму 207 900, 00 грн. (693 га х 300,00 грн.) та від 30.08.2013 року на суму 103 800,00 грн. (346 га х 300,00 грн.).

Загальна вартість виконаних робіт склала 311 700,00 грн.

Судом дана правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір підряду.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, ст. 837 ЦК України передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частинами 1, 2 ст. 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що мотивованої відмови від приймання виконаних робіт з боку відповідача не надходило, обсяг робіт погоджений сторонами, недоліків під час виконання робіт сторонами не виявлено.

Згідно з п.п. 3.1., 3.4. договору вартість послуг за цим договором становить 300,00 грн/га. Загальна вартість послуги за цим договором зазначається в акті приймання - передачі наданих послуг. Замовник проводить оплату за надані виконавцем послуги протягом 3-х днів з моменту підписання акту приймання - передачі.

У силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

За ч.ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Судом встановлено, що всупереч умовам договору відповідач розрахунки за фактично виконані роботи здійснив частково, оплативши 131 773,00 грн. (25.09.2013 року на суму 56 773,00 грн., 01.10.2013 року на суму 36 000,00 грн., 03.10.2013 року на суму 39 000,00 грн.), відтак розмір заборгованості становить 179 927,00 грн. (311 700,00 грн. - 131 773,00 грн.).

04.12.2013 року та 21.02.2014 року позивачем на адресу відповідача направлялися претензії про оплату виконаних робіт, які залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, вимоги позивача в частині основного боргу в розмірі 179 927,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за неналежне виконання грошових зобовязань позивачем нараховано пеню в розмірі 13 605,05 грн., 3% річних в розмірі 9 351,94 грн. та 131 568,74 грн. інфляційних.

У силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних встановив, що розмір перших становить 9 351,94 грн. (при заявленому 9 351,94 грн.), а других - 131 526,64 грн. (при заявленому - 131 568,74 грн.), отже 3% річних підлягають задоволенню у заявленому розмірі, а інфляційні - частковому (розрахунок додається).

Щодо пені, то право на її нарахування передбачене п. 4.3. договору, за яким за прострочення оплати послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що розмір останньої становить 13 605,05 грн. (при заявленому 13 605,05 грн.), а отже останню належить стягнути у заявленому розмірі.

Судом також встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством.

Так, за подання позовної заяви, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач повинен був сплатити 6 689,05 грн. судового збору (334 452,73 грн. х 2%).

Згідно з квитанціями від 06.05.2015 року та від 10.06.2015 року позивачем сплачено 7 247,16 грн. судового збору, що на 558,11 грн. більше від встановленого Законом України «Про судовий збір» розміру.

Відповідно до п. 1.ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У даному випадку судовий збір повертається в розмірі зайво сплаченої суми. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.ч. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Отже, судовий збір в розмірі 558,11 грн. підлягає поверненню позивачу.

Щодо судового збору в розмірі 6 689,05 грн., то згідно зі ст. 49 ГПК України останній покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З наведеного вбачається, що позивачем доведено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором. Факт наявності заборгованості відповідача підтверджено обставинами справи та наданими доказами на їх підтвердження. Натомість, відповідач доказів виконання зобов'язань за договором суду не надав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" (вул. Жовтнева, буд. 170, с. Городець, Володимирецький район, Рівненська область, 34381, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 179 927,00 грн. основного боргу, 9 351,94 грн. 3% річних, 131 526,64 грн. інфляційних, 13 605,05 грн. пені та 6 688,38 грн. судового збору.

3. У задоволенні вимог про стягнення 42,10 грн. інфляційних відмовити.

4. Ухвалою суду повернути Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 558,11 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 15.06.2015 року.

Суддя Андрійчук О.В.