РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/7471/15-г

За позовомПрокурора Соломянського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву
доОрендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне підприємство «Зодчий Київ»
простягнення 530300 грн. 29 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від прокуратури: Греськів І.І. представник на підставі посвідчення № 002668 від 05.09.2012;

від позивача: Бондар М.В. представник за довіреністю № 39 від 09.10.2014;

від відповідача: не зявились;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: не зявились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.03.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Прокурора Соломянського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву з вимогами до Орендного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» про стягнення 530300 грн. 29 коп., з яких 336734 грн. 18 коп. суми основного боргу, 41893 грн. 42 коп. пені та 151672 грн. 69 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного з Приватним підприємством «Зодчий Київ» Договору суборенди № 37/08 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу науково-дослідний інститут будівельного виробництва, від 04.06.2008, не у повному обсязі перерахував до Державного бюджету України визначену договором частину суборендних платежів за період з травня 2009 по серпень 2010, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 336734 грн. 18 коп. Крім того, Прокурором Соломянського району міста Києва були заявлені вимоги щодо стягнення з Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва пені у розмірі 41893 грн. 42 коп. за загальний період нарахування з 25.06.2014 по 23.12.2014 та 151672 грн. 69 коп. інфляційних втрат за період з червня 2009 року по вересень 2010 року.

Крім того, у позовній заяві Прокурор Соломянського району міста Києва просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу та/або кошти, які обліковуються на рахунках у банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах, у межах суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 порушено провадження у справі № 910/7471/15-г; справу призначено до розгляду на 17.04.2015; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство «Зодчий Київ».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 18.05.2015.

У судовому засіданні 18.05.2015 прокурор та представник позивача не підтримали викладену у прохальній частині позову заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, у звязку з чим суд не прийняв її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2015, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 08.06.2015.

28.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Прокурора Соломянського району міста Києва надійшла заява про зміну предмету позову шляхом доповнення, в якій прокурор просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 540402 грн. 32 коп., з яких 336734 грн. 18 коп. суми основного боргу, 151672 грн. 69 коп. інфляційних втрат, 41893 грн. 42 коп. пені та 10102 грн. 03 коп. штрафу.

В пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Зважаючи на те, що заявлені прокурором вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10102 грн. 03 коп. є зміною одночасно і предмету і підстави позову (з огляду на те, що при поданні позовної заяви вимога про стягнення штрафу заявлена не була та підставою для стягнення штрафу є, зокрема, порушення п. 3.8 Договору суборенди № 37/08 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу науково-дослідний інститут будівельного виробництва, від 04.06.2008), суд відмовляє в задоволенні вказаної заяви.

При цьому, суд зазначає, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК

Втім, у судовому засіданні 17.04.2015 суд перейшов до розгляду справи по суті, про що зазначено у протоколі судового засідання від 17.04.2015.

Крім того, у вказаній заяві Прокурор Соломянського району міста Києва повторно просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу та/або кошти, які обліковуються на рахунках у банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах, у межах суми позовних вимог та можливих судових витрат.

У судовому засіданні 08.06.2015 прокурор та представник позивача не підтримали заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, у звязку з чим суд не прийняв її до розгляду.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні 08.06.2015 надали усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 08.06.2015 не зявились, вимоги ухвали суду не виконали, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 879.

Представники третьої особи у судове засідання 08.06.2015 не зявились, вимоги ухвали суду не виконали, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином за адресою, яка зазначена у Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20057789 від 09.02.2015, що підтверджується довідкою відділення поштового звязку про повернення поштового відправлення у звязку з неможливістю вручення через інші причини, що не дали змоги виконати обовязки щодо пересилання поштового відправлення.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 08.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

17.06.1993 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Організацією орендарів Науково-дослідного інституту будівельного виробництва Міністерства будівництва та архітектури (орендар) укладено Договір оренди № 89, який Додатковим договором № 6 від 10.07.2007 був викладений у новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 Договору в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Науково-дослідного інституту будівельного виробництва за адресами: м. Київ, просп. Червонозоряний, 51 та м. Київ, вул. Максима Кривоноса (будівля фотодрукувальної лабораторії) (надалі підприємство). Склад і вартість майна, що передається в оренду, визначено відповідно до акту оцінки, зведеного акту інвентаризації, протоколу засідання комісії з оцінки та передавального балансу підприємства, складеного станом на 30.04.2007, і становить: первісна вартість основних засобів 92015616,10 грн.; залишкова вартість основних засобів 48575875,63 грн.

Згідно з п. 2.1 Договору в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007, орендар вступає у строкове платне користування підприємством у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передачі підприємства.

Відповідно до п. 3.1 Договору в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції червень 2007 року, 249712 грн. 06 коп). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди, липень 2007 року, визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за наступний місяць..

Відповідно до п. 3.2 Договору в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.3 Договору в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007, орендна плата перераховується орендарем до державного бюджету до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Згідно з п. 3.5 Договору в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 6.6 Договору в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007, орендар має право передавати за письмовою згодою орендодавця окремі інвентарні одиниці або їх частини, що входять до складу орендованого майна, у суборенду фізичним та юридичним особам в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до п. 7.1 Договору в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007, орендодавець зобовязується передати орендарю в оренду цілісний майновий комплекс згідно з цим Договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим Договором.

Згідно з п. 10.1 Договору в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007, він укладений строком на 5 (пять) років, що діє з 10.07.2007 до 10.07.2012 включно.

17.11.2011 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Орендним підприємством Науково-дослідний інститут будівельного виробництва (орендар) укладено Договір про розірвання Договору оренди цілісного майнового комплексу Науково-дослідного інституту будівельного виробництва від 17.06.1993 № 89, пунктом 2 якого сторони визначили, що Договір вважається розірваним з 19.11.2011; фактичною датою припинення користування орендарем обєктом оренди є дата підписання акта приймання-передачі (повернення) цілісного майнового комплексу Науково-дослідного інституту будівельного виробництва від орендаря до іншого підприємства, яке визначає правонаступник органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном, за згодою орендодавця.

31.07.2012 за актом приймання-передачі державної частки цілісного майнового комплексу Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва, відповідач передав, а Державне підприємство Науково-дослідний інститут будівельного виробництва прийняло державну частку у своєму майні (цілісний майновий комплекс за адресами: м. Київ, просп. Червонозоряний, 51 та м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 2-Б (належним чином засвідчена копія вказаного акту знаходиться в матеріалах справи).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 287 Господарського кодексу України, орендодавцем щодо державного та комунального майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

04.06.2008, за згодою Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець), між Орендним підприємством Науково-дослідний інститут будівельного виробництва (орендар/балансоутримувач) та Приватним підприємством «Зодчий Київ» (суборендар) укладено Договір суборенди № 37/08 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу науково-дослідний інститут будівельного виробництва.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди, оренда передає, а суборендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлові приміщення, загальною площею 755,81 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, просп. Червонозоряний, 51 на 1 поверсі та у підвалі інженерного корпусу будівлі, що знаходиться на балансі Науково-дослідного інституту будівельного виробництва (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 29.02.2008 і становить 5256045 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2.1 Договору суборенди, суборендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передавання майна.

Згідно з п. 3.1 Договору суборенди, суборендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць суборенди, лютий 2008 року, 26280 грн. 23 коп. Різниця між нарахованою платою за базовий місяць суборенди та тією її частиною, що отримує орендар (перевищення), погоджується з орендодавцем і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) лютий 2008 року, 17558 грн. 38 коп. Суборендна плата та перевищення за перший місяць суборенди, червень 2008 року, встановлюється шляхом коригування суборендної плати та перевищення за базовий місяць суборенди на індекс інфляції за березень, квітень, травень, червень місяці 2008 року.

Відповідно до п. 3.2 Договору суборенди в редакції Договору № 3 від 30.12.2008, суборендна плата та перевищення за кожний звітний місяць визначаються шляхом коригування суборендної плати та перевищення за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць. Суборендна плата та перевищення за січень 2009 року визначаються шляхом коригування їх величин за грудень 2008 року на індекс інфляції за січень

Відповідно до п. 3.3 Договору суборенди в редакції Договору № 3 від 30.12.2008, суборендна плата нараховується суборендарем згідно рахунку, виставленому орендарем з урахуванням індексу інфляції за звітний місяць, в повному обсязі до 12 числа місяця, наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендаря.

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова суборенда плата та перевищення за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі суборендної плати та перевищення за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. 3.4 Договору суборенди).

Відповідно до п. 3.6 Договору суборенди, перерахування суборендної плати в повному обсязі здійснюється суборендарем самостійно впродовж пяти днів, починаючи від дня виставлення рахунку орендарем на розрахунковий рахунок орендаря. Перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує орендар, перераховується орендарем до державного бюджету до 12 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Згідно з абз. 2 п. 3.7 Договору суборенди, перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує орендар, перерахована орендарем несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з орендаря до державного бюджету, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 7.1 Договору суборенди, орендар зобовязаний передати суборендарю в суборенду майно згідно з цим Договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим Договором.

Згідно з п. 7.2 Договору суборенди в редакції Договору № 3 від 30.12.2008, перевищення суборендної плати над тією частиною, що отримує орендар, перераховується орендарем до Державного бюджету до 15 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Відповідно до п. 7.3 Договору суборенди в редакції Договору № 3 від 31.12.2008, орендар зобовязаний подавати Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву копії платіжних доручень з відміткою банку про перерахування перевищення суборендної плати над тією частиною, що отримує орендар, до Державного бюджету України до 15 числа кожного місяця, наступного за звітним. Відповідальність за достовірність наданої інформації покладається на директора та головного бухгалтера орендаря.

Згідно з п. 10.1 Договору суборенди, цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з моменту погодження Регіональним відділенням розрахунку суборендної плати та перевищення по 04.05.2011, але не довше строку дії договору оренди цілісного майнового комплексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між Орендним підприємством Науково-дослідний інститут будівельного виробництва та Приватним підприємством «Зодчий Київ» договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором суборенди (піднайму) державного майна.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (частина 3 статті 774 Цивільного кодексу України).

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з п. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна, договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди;ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Згідно з п. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Судом встановлено, що за актом приймання-передавання державного нерухомого майна за адресою: м. Київ, просп. Червонозоряний, 51 орендованого в складі цілісного майнового комплексу Науково-дослідний інститут будівельного виробництва від 04.06.2008 Орендне підприємство Науково-дослідний інститут будівельного виробництва передало, а Приватне підприємство «Зодчий Київ» прийняло в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення, загальною площею 755,81 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, просп. Червонозоряний, 51 на 1 поверсі та у підвалі інженерного корпусу будівлі, що орендоване орендарем в складі цілісного майнового комплексу і обліковується на його балансі, а саме: інженерний корпус, перший поверх, площею 555,80 кв.м., та інженерний корпус, підвал, площею 200,01 кв.м., що разом становить 755,81 кв.м.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2010 у справі № 40/385 за позовом Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва до Приватного підприємства «Зодчий Київ» про розірвання Договору суборенди державного нерухомого майна № 37/08 від 04.06.2008 та виселення, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2010, позовні вимоги задоволено повністю; розірвано Договір суборенди державного нерухомого майна №37/08 від 04.06.2008, укладений між Орендним підприємством Науково-дослідний інститут будівельного виробництва та Приватним підприємством «Зодчий Київ»; виселено Приватне підприємство «Зодчий Київ» із займаних нежитлових приміщень загальною площею 755,81 кв. м., що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Червонозоряний, 51 на першому поверсі та в підвалі інженерного корпусу, балансоутримувачем яких є Науково-дослідний інститут будівельного виробництва, якими Приватне підприємство «Зодчий Київ» користувалося на підставі Договору суборенди державного нерухомого майна № 37/08 від 04.06.2008.

14.07.2010 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2010 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2010 видано наказ, яким наказано виселити Приватне підприємство «Зодчий Київ» із займаних нежитлових приміщень загальною площею 755,81 кв. м., що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Червонозоряний, 51 на першому поверсі та в підвалі інженерного корпусу, балансоутримувачем яких є Науково-дослідний інститут будівельного виробництва, якими Приватне підприємство «Зодчий Київ» користувалося на підставі Договору суборенди державного нерухомого майна № 37/08 від 04.06.2008.

Відповідно до акту державного виконавця від 10.08.2010 встановлено, що наказ Господарського суду міста Києва від 14.07.2010 виконаний повно та фактично (належним чином засвідчена копія акту знаходиться в матеріалах справи).

Спір у справі виник у звязку з тим, що, на думку прокурора та позивача, відповідач не у повному обсязі перерахував до Державного бюджету України частину суборендної плати (перевищення, різницю між нарахованою платою за базовий місяць суборенди та тією її частиною, що отримує орендар, відповідно до п. 3.1 Договору суборенди) за період з травня 2009 по серпень 2010 у загальному розмірі 336734 грн. 18 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що правові відносини між Орендним підприємством Науково-дослідний інститут будівельного виробництва та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву регулюються Договором оренди № 89 від 17.06.1993, який Додатковим договором № 6 від 10.07.2007 був викладений у новій редакції.

Зокрема, порядок визначення розміру орендної плати та строк її сплати врегульовані у розділі 3 Договору оренди № 89 від 17.06.1993 в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007.

Правові ж відносини між Орендним підприємством Науково-дослідний інститут будівельного виробництва та Приватним підприємством «Зодчий Київ» регулюються Договором суборенди № 37/08 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу науково-дослідний інститут будівельного виробництва, від 04.06.2008.

Так, порядок визначення суборендної плати, строки та порядок її сплати визначені у розділі 4 Договору суборенди.

Разом з тим, відповідно до п. 3.6 Договору суборенди, перерахування суборендної плати в повному обсязі здійснюється суборендарем самостійно впродовж пяти днів, починаючи від дня виставлення рахунку орендарем на розрахунковий рахунок орендаря. Перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує орендар, перераховується орендарем до державного бюджету до 12 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Згідно з абз. 2 п. 3.7 Договору суборенди, перевищення суборендної плати над тією її частиною, що отримує орендар, перерахована орендарем несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з орендаря до державного бюджету, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з п. 7.2 Договору суборенди в редакції Договору № 3 від 30.12.2008, перевищення суборендної плати над тією частиною, що отримує орендар, перераховується орендарем до Державного бюджету до 15 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Відповідно до Розрахунку плати за суборенду нерухомого державного майна приміщення, будівлі, що входить до складу орендованого цілісного майнового комплексу за базовий місяць суборенди лютий 2008 року та її поділ, погодженого Регіональним відділенням Фонду по м. Києву 04.06.2008 (відповідно до п. 3.1 Договору суборенди), частина орендної плати орендаря, що припадає на обєкт суборенди, дорівнює частині плати суборендаря, яку залишає собі орендар, та становить 8721 грн. 85 коп.; різниця, яка підлягає спрямуванню до державного бюджету, становить 17558 грн. 38 коп.

Суд зазначає, що перевищення (різниця між нарахованою платою за базовий місяць суборенди та тією її частиною, що отримує орендар, відповідно до п. 3.1 Договору суборенди), по суті, не є орендною платою, оскільки орендну плату (фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності, відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України) відповідач сплачує на користь позивача за Договором оренди № 89 від 17.06.1993 в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007.

Тобто, обовязок орендаря сплачувати орендну плату виникає у звязку з користуванням ним обєктом оренди за Договором оренди № 89 від 17.06.1993 в редакції Додаткового договору № 6 від 10.07.2007.

Однак, з огляду на вищевикладені пункти Договору суборенди (п.п. 3.6, 3.7, 7.2), суд дійшов висновку, що у договорі встановлено обовязок відповідача (орендаря) перераховувати частину отриманих від суборендаря суборендних платежів (різницю між нарахованою платою за базовий місяць суборенди та тією її частиною, що отримує орендар (перевищення) до Державного бюджету України, та вказаний обовязок виникає у відповідача лише при умові її отримання від суборендаря (Приватного підприємства «Зодчий Київ»).

Тобто, крім зобовязань, які виникають між орендарем та суборендарем за Договором суборенди № 37/08 державного нерухомого майна від 04.06.2008, встановлено обовязок орендаря перераховувати частину суборендних платежів, які він отримує від суборендаря. Вказаний обовязок передбачає не сплату, а саме перерахування до Державного бюджету України частини отриманих суборендних платежів.

Таким чином, для встановлення факту заборгованості відповідача за Договором суборенди № 37/08 державного нерухомого майна від 04.06.2008, тобто невиконання обовязку щодо перерахування частини суборендних платежів (перевищення різниці між нарахованою платою за базовий місяць суборенди та тією її частиною, що отримує орендар, відповідно до п. 3.1 Договору суборенди), позивач (прокурор) повинен довести, що суборендна плата була сплачена суборендарем (Приватним підприємством «Зодчий Київ») на рахунок відповідача (орендаря) відповідно до положень п. 3.6 Договору суборенди.

Суд зазначає, що у судовому засіданні 17.04.2015, що підтверджується протоколом судового засідання, та ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 зобовязав прокурора, позивача, відповідача та третю особу надати суду докази, які підтверджують факт та суми коштів, які були сплачені третьою особою (суборендарем) на користь відповідача за Договором суборенди № 37/08 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу науково-дослідний інститут будівельного виробництва, від 04.06.2008 за весь період дії договору, а також зобовязав прокурора та позивача надати докази, які підтверджують факт та суму грошових коштів, які були перераховані відповідачем відповідно до п. 3.6 Договору суборенди.

Втім, жоден з учасників судового процесу вимог ухвали суду від 18.05.2015 не виконав та не надав суду витребовувані документи, які мають значення для правильного та всебічного вирішення спору; зокрема, прокурором та позивачем не було надано доказів у підтвердження факту сплати Приватним підприємством «Зодчий Київ» суборендної плати на користь відповідача за період, заявлений у позові.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладені норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Однак, суд зазначає, що Прокурором Соломянського району міста Києва та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву не доведено належними та допустимими доказами порушення прав позивача відповідачем.

Так, прокурором та позивачем не доведено факту сплати суборендарем (Приватним підприємством «Зодчий Київ») на користь орендаря (Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва) суборендних платежів за період з травня 2009 року по серпень 2010 року, а отже, не доведено, що у відповідача виник обовязок щодо перерахування відповідних грошових коштів до Державного бюджету України, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва суми основного боргу у розмірі 336734 грн. 18 коп.

Крім того, Прокурором Соломянського району міста Києва були заявлені вимоги щодо стягнення з Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва пені у розмірі 41893 грн. 42 коп. за загальний період нарахування з 25.06.2014 по 23.12.2014 та 151672 грн. 69 коп. інфляційних втрат за період з червня 2009 року по вересень 2010 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що підставою для стягнення пені, так само як і для стягнення інфляційних втрат, є встановлення факту прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу з огляду на недоведеність прокурором та позивачем порушення Орендним підприємством Науково-дослідний інститут будівельного виробництва своїх зобовязань за Договором суборенди № 37/08 державного нерухомого майна, орендованого в складі цілісного майнового комплексу науково-дослідний інститут будівельного виробництва, від 04.06.2008, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 41893 грн. 42 коп. та 151672 грн. 69 коп. інфляційних втрат.

У відповідності до частини 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 2 частиною 2 статті4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Нормами частини 11 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються органи прокуратури при здійсненні свої повноважень.

Відповідно до п. 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову у позові Прокурора Соломянського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву та враховуючи заявлені прокурором вимоги щодо стягнення 530300 грн. 29 коп., судовий збір у розмірі 10606 грн. 01 коп. підлягає стягненню до Державного бюджету України з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 50-Г; ідентифікаційний код: 19030825) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 10606 (десять тисяч шістсот шість) грн. 01 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.06.2015

Суддя І.М. Отрош