ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" червня 2015 р.Справа № 916/1195/15-г

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Петріман І.В. (довіреність №029 від 03.02.2015р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 2735 від 15.05.2015р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Спеціалізованого Одеського санаторію „Салют до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та повернення обєкту оренди, -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 24.03.2015р. Спеціалізований Одеський санаторій „Салют звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та повернення обєкту оренди.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.03.2015р. було порушено провадження у справі №916/1195/15-г із призначенням її до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 18.05.2015р. представником позивача надано суду уточнення до позовної заяви.

В судовому засіданні 18.05.2015р. представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні 18.05.2015 р. представником відповідача подано клопотання про продовження строку вирішення спору по справі на 15 днів у звязку з необхідністю надання витребуваних судом доказів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.05.2015р. було продовжено строк вирішення спору по справі № 916/1195/15-г на 15 днів до „09 червня 2015 року.

В судовому засіданні 08.06.2015р. представником позивача надано суду клопотання про залучення додаткових документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні09.06.2015р.представником відповідача надано клопотання про залучення додаткових документів у справі.

09.06.2015р. в судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення, суд встановив:

01 вересня 2002 року між Спеціалізованим Одеським санаторієм "Салют" (надалі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (надалі - орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності НОМЕР_2 (надалі Договір), відповідно до п.1.1. якого, орендодавець передає, а позивач приймаєв строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (нежитлове приміщення ) санаторію «Салют» площею 72,1 кв.м, розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на першому поверсі будинку, що знаходиться на балансі орендодавця, вартість якого після реконструкції та капітального ремонту, проведеного орендарем, визначена з актом оцінки і становить за експертною оцінкою сімдесят шість тисяч пятсот гривень 00 коп. /76500,00/. Майно передається в оренду з метою побутові послуги.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом міністрів України. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно п. 3.3. Договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та орендодавцеві у співвідношенні 30% та 70% щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 3.8. Договору, надання комунальних послуг будуть підтверджуються випискою рахунку.

За умовамип.5.5. Договору, орендатор зобов'язаний щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку).

За приписами п. 8.1. Договору, орендодавець має право контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання майна, переданого в оренду за договором.

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей договір укладено строком на п'ятнадцять років, та діє з 01 вересня 2002р. до 01 вересня 2016р. включно.

На виконання умов договору, позивачем щомісячно виставлялися відповідачу рахунки.

Однак відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства оплати за вищезазначеним договором не здійснював, у зв'язку із чим за ним утворилась заборгованість.

З метою спонукати відповідача до виконання договору Санаторій «Салют» надсилав листи ФОП ОСОБА_4 з проханням оплатити накопичені суми боргу.

Однак відповідачем листи санаторію «Салют» було проігноровано, вказаний борг відшкодовано не було.

Крім того, позивачем було проведено перевірки в результаті яких було встановлено, що на орендованій відповідачем площі нежитлових приміщень, ведуть господарську діяльність інші особи, які не мають ніякого відношення до ФОП ОСОБА_4

Також під час перевірки було встановлено, що фактично використовується більша площа, ніж прописана в договорі оренди НОМЕР_2 від 01.09.2002 року.

Вказані відомості підтверджуються актом складеним за результатами проведеної перевірки фахівцями Головного контрольно-ревізійного відділу в м. Одесі в акті №100-16/26 від 11.07.2011 року.

Спеціалізованим Одеським Санаторієм "Салют" було надіслано відповідачу лист-звернення №401 від 04.09.2013 року, із зазначенням про необхідність проведення орендарем страхування взятого в оренду майна та укладення договору страхування.

Проте, відповідач ніяких дій для вирішення даного питання не здійснив та в порушення приписів чинного законодавства ним не було укладено Договір з Фондом Державного майна України.

Тому, враховуючи ті обставини, що відповідач не сплачує орендну плату за договором оренди, не сплачує за фактично спожиту електроенергію та відшкодування земельного податку, не здійснив страхування об'єкта оренди, а також передав в користування об'єкт оренди третім особам без дозволу орендодавця, Спеціалізований Одеський санаторій "Салют"звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та уточненням до неї, відповідно до яких просить господарський суд Одеської області, стягнути з відповідача ) заборгованість у розмірі 70810,40 грн., яка складається з: суми заборгованості за орендну плату у розмірі - 15831, 43 грн.; суми заборгованості по відшкодуванню земельного податку у розмірі - 43558, 07 грн.; суми заборгованості за фактично спожиту електроенергію у розмірі - 11420, 90 грн., розірвання Договору оренди нерухомого майна, що належить до державноївласності№30 від 01.09.2002р. та зобов'язання ФОП ОСОБА_4 повернути об'єкт оренди - нежитлове приміщення, що розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на першому поверсі будинку, балансоутримувачу Спеціалізованому Одеському санаторію «Салют».

В судовому засіданні 18.05.2015р. представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст. 625Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 759Цивільного кодексу України за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 762Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У відповідності до ст. 763Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Враховуючи той факт, що майно, що є предметом договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності НОМЕР_2 від 01.09.2002р.належить до об'єктів державної власності, правовідносини пов'язанні з його орендою, також врегульовані Законом України Про оренду державного та комунального майна.

Відповідно до ст. 10Закону України Про оренду державного та комунального майна, істотною умовою договору оренди, зокрема, є орендна плата.

Згідно із ч. З ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

За умовами ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар вносить орендну плату за договором незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна договір оренди припиняється закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України „Про оренду державного майна та комунального майна у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

У зв'язку з порушенням ст. 762 Цивільного кодексу України, ст. ст. 18, 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна та у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання щодо сплати орендної плати за договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму заборгованості за орендну плату у розмірі - 15 831, 43 грн., суму заборгованості по відшкодуванню земельного податку у розмірі - 43 558, 07 грн. та суму заборгованості за фактично спожиту електроенергію у розмірі - 11 420, 90 грн.

Перевіривши розрахунки позивача заборгованості за договором оренди, судом встановлено, що його здійснено належним чином, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за орендну плату у сумі 15 831,43 грн.

Щодо плати за спожиту електроенергію, судом здійснено власний розрахунок заборгованості за фактично спожиту електроенергію, з врахуванням наданого суду акту звіряння взаєморозрахунків підписаного сторонами, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути та заборгованість за фактично спожиту електроенергію у розмірі 8 566,52 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача суми заборгованості по відшкодуванню земельного податку у розмірі - 43 558, 07 грн.

Відповідно до ст. 14.1.147. Податкового кодексу України, плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За приписами ст. 269.1. Податкового кодексу України, платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Пунктом 4. ст. 297.1. Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

З вищезазначеного вбачається, що у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відсутні будь-які підстави для відшкодування земельного податку, оскільки вона являється платником єдиного податку. Враховуючи дані обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості по відшкодуванню земельного податку у розмірі - 43 558, 07 грн.

Щодо вимог позивача про розірвання Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності НОМЕР_2 від 01.09.2002р. та зобов'язання ФОП ОСОБА_4 повернути об'єкт оренди - нежитлове приміщення, що розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на першому поверсі будинку, балансоутримувачу Спеціалізованому Одеському санаторію «Салют», суд зазначає наступне.

За приписами ст.784 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі;

2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Наведене свідчить про те, що чинним законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін цього договору. Таке розірвання може ініціюватися як з підстав, визначених сторонами у спірному договорі, так і у випадках, визначених законом.

Як вбачається із змісту ст.188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

У відповідності до ч.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Таким чином, за умови встановлення судом, що відповідачем орендоване приміщення орендна відповідачем не сплачена впродовж більш ніж три місяця, що в свою чергу є істотною умовою для розірвання вищенаведеного договору в судовому порядку, тому на думку суду є правомірними та обґрунтованими заявлені позивачем позовні вимоги щодо розірвання Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності НОМЕР_2 від 01.09.2002р. та та відповідно зобов'язання ФОП ОСОБА_4 повернути об'єкт оренди - нежитлове приміщення, що розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на першому поверсі будинку, балансоутримувачу Спеціалізованому Одеському санаторію «Салют», у звязку з чим, заявлені позовні вимоги позивача підлягають судом задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК України слідстягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 3 065,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов Спеціалізованого Одеського санаторію „Салют до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

2. Стягнути з Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; Код НОМЕР_1) на користь Спеціалізованого Одеського санаторію «Салют» (65058, м. Одеса, вул. Піонерська, 28; Код ) суму заборгованості за орендну плату у розмірі 15 831 /п'ятнадцять тисяч вісімсот тридцять одна/ грн. 43 коп., суму заборгованості за фактично спожиту електроенергію 8 566 /вісім тисяч пятсот шістдесят шість/ грн. 52 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 065 /три тисячі шістдесят пять/ грн. 40 коп.

3. Розірвати Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності НОМЕР_2 від "01" вересня 2002 року, укладений між Спеціалізованим Одеським санаторієм "Салют" (65058, м. Одеса, вул. Піонерська, 28; ) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (65058, АДРЕСА_1; Код НОМЕР_1).

4. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1; Код НОМЕР_1) повернути об'єкт оренди - окреме індивідуально визначене майно, нежитлове приміщення, площею 72,1 кв.м, розміщене на першому поверсі будинку, за адресою: АДРЕСА_2, балансоутримувачу Спеціалізованому Одеському санаторію «Салют» (65058, м. Одеса, вул.Піонерська, 28; ).

5. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 15 червня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев