РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/9621/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Самгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»

про стягнення 7544 грн. 90 коп.

Суддя: Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Салямон Л.Д. (довіреність від 07.05.2015)

від відповідача - не прибув.

в с т а н о в и в:

15.04.2015 позивач звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про зобов'язання виконати платіжне доручення №188 від 18.03.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «Самгаз» про перерахування коштів в розмірі 397000,03 грн. на рахунок, відкритий у філії Рівненського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з призначенням платежу: «перерахування коштів на інший поточний рахунок підприємства», платіжне доручення №190 від 06.04.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «Самгаз» про перерахування коштів в розмірі 464900 грн. на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Укрсиббанк» з призначенням платежу: «перерахування коштів на інший поточний рахунок підприємства».

08.06.2015 до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог в частині виконання платіжних доручень №188 від 18.03.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «Самгаз» про перерахування коштів в розмірі 397000,03 грн. на рахунок, відкритий у філії Рівненського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», №190 від 06.04.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «Самгаз» про перерахування коштів в розмірі 464900 грн. на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Укрсиббанк», у якій позивач зазначив про виконання на момент розгляду справи відповідачем платіжних доручень в повному обсязі та просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 7544 грн. 90 коп.

Заява відповідача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду як така, що відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у відповідній заяві, прийнято господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 7544 грн. 90 коп.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання за його належною юридичною адресою ухвали господарського суду. Відзив на позовну заяву суду не надав.

З урахуванням фактичних обставин справи суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

23.03.2010 між позивачем (клієнт) та відповідачем (банк) було укладено договір №24811 на розрахунково-касове обслуговування (далі за текстом - договір), згідно п. 1.1 якого банк відкриває позивачу поточний рахунок у національній валюті №9080, і поточні рахунки в іноземній валюті №9643 в російських рублях, №9804 в доларах США, №9978 в євро, №9616 у польських злотих та зобов'язується здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування, а позивач зобов'язується оплачувати послуги відповідача згідно тарифів відповідача в порядку і на умовах, визначених договором.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Відповідно до п. 2.2. договору списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Згідно пункту 2.4. договору умови та порядок роботи за системою «Клієнт - Банк» регламентуються окремим договором, який є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 3.2.1 договору позивач має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Згідно викладеного в п. 3.3.2. договору банк, також, взяв на себе зобов'язання вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку (п. 8.1 договору).

Згідно п. 1 додаткової угоди від 23.03.2010 до договору №24811 (далі - угода) на розрахунково-касове обслуговування, відповідач зобов'язується проводити розрахункове обслуговування позивача в системі електронних платежів «Клієнт-Банк», тобто проводити розрахункові операції за дорученням позивача з використанням розрахункових документів в електронній формі, що передаються по каналах електронного зв'язку.

Розрахункові документи, прийняті відповідачем від позивача по системі «Клієнт-Банк» в операційний день з 9.00 до 17.00 проводяться по рахунках того ж дня (п.5.2 угоди).

Відповідач в особі філії «Північно-західне регіональне управління» листом № 1838/94 від 20.09.2013 поінформував позивача про відкриття нових рахунків у відділеннях АТ «Банк «Фінанси та кредит» замість діючих, про що відповідачем надана відповідна довідка.

Позивачем були надані відповідачу платіжні доручення № 188 від 18.03.2015 на перерахування 397100 грн. 03 коп. на рахунок №6336 у Рівненському обласному управлінню Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Вказане платіжне доручення прийнято відповідачем 18.03.2015, № 190 від 06.04.2015 на перерахування 464900 грн. на рахунок №5100 у Публічному акціонерному товаристві «Укрсиббанк».

Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем вимог щодо перерахування коштів згідно платіжних доручень № 188 від 18.03.2015 та № 190 від 06.04.2015, просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 7544 грн. 90 коп. за період з 23.03.2015 по 10.04.2015.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до ст.ст. 21 та 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. За приписами п. 22.7 ст. 22 вказаного Закону, у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Відповідно до ст. 30 України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ вважається завершеним, зокрема, з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача.

Статтею 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. При цьому, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Так, за приписами частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України , банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У відповідності до 2.1. договору передбачено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Отже, оскільки умовами договорів не передбачено іншого, то відповідач був зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, в день його надходження (пункт 8.1 ст. 8 Закону України України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до ст. 1073 Цивільного кодексу України, у разі, зокрема, порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач мав передбачені законом підстави обмежувати права позивача щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на рахунку останнього.

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача 7544 грн. 90 коп. пені.

За правилами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 32.2 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів України», у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10% від суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 7544 грн. 90 коп. за період з 23.03.2015 по 10.04.2015.

Щодо розподілу судових витрат у зв'язку із задоволенням позовних вимог, суд зазначає таке.

Згідно статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, з 01.01.2014 розмір судового збору за подання до господарського суду позовних заяв немайнового характеру становить 1218 грн., а за подання позовних заяв майнового характеру - не менше 1827 грн. та не більше 73080 грн.

Предметом поданого позову є зобов'язання відповідача виконати подане позивачем платіжне доручення на підставі договору про розрахунково-касове обслуговування. З огляду на це суд дійшов висновку, що фактично позивачем подано позов на захист його майнового інтересу, що полягає у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним позивачу майном, яким, в розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України, є грошові кошти.

У підпунктах 1.6 та 1.24 пункту 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» також надано тлумачення, що документом на переказ є, зокрема, паперовий документ, що використовується суб'єктами переказу та їх клієнтами для передачі доручень на переказ коштів, а переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Отже, із наведеного тлумачення також вбачається, що наслідком зобов'язання банку виконати платіжне доручення буде рух певної конкретної визначеної у дорученні суми грошових коштів, які відповідно можуть бути вартісно оцінені.

Висновку про те, що вимога виконати платіжне доручення є майновою вимогою дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.03.2015 № 3-24гс15, який вказав, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

При цьому висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 Господарського процесуального кодексу України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відтак, суд доходить висновку про те, що заявлені позовні вимоги про зобов'язання виконати платіжні доручення направлені на захист майнового інтересу позивача та підлягають вартісній оцінці по відношенню до сум грошових коштів, які позивач просить перерахувати, та отже такі позовні вимоги є майновими вимогами, і тому судовий збір, відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання даного позову має справлятися у відсотковому співвідношенні до ціни позову, та згідно встановлених законом граничних розмірів.

Із платіжного доручення №68 від 09.04.2015 вбачається, що позивачем при зверненні до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 17390 грн. 90 коп.

Враховуючи заяву позивача про зменшення позовних вимог, судовий збір в сумі 15563 грн. 90 коп. (17390,90 - 1827) підлягає поверненню позивачу.

На підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вулиця Артема, будинок 60, код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Самгаз» (33016, м. Рівне, вул. Будівельників, 6А, код 31299504) 7544 грн. 90 коп. пені, після набрання рішенням законної сили видати позивачу наказ.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вулиця Артема, будинок 60, код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Самгаз» (33016, м. Рівне, вул. Будівельників, 6А, код 31299504) 1827 грн. судового збору, після набрання рішенням законної сили видати позивачу наказ.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Самгаз» (33016, м. Рівне, вул. Будівельників, 6А, код 31299504) з Державного бюджету України 15563 грн. 90 коп. зайво сплаченого судового збору, перерахованого платіжним дорученням № 68 від 09.04.2015, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В судовому засіданні 09.06.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Повне рішення складене та підписане 15.06.2015.

Суддя В.О. Демидов