ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 р. Справа №917/114/15

за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізінг", вул. Мечникова, 16-а, м. Київ, 01601

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яромир-Агро", вул. Київська, 4-В, с. Вікторія, Пирятинський район, Полтавська область, 37044

про 1).розірвання Договору фінансового лізингу №16-11-170 стс-фл/631 від 17.11.2011р.;

2). вилучення майна;

3). стягнення 29 932,96 грн.

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: Костюк С.В., довіреність № 14/20-131/14 від 01.07.2014р.;

від відповідача: не з"явився.

Розгляд справи продовжується після перерви, оголошеної відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 26.05.2015 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява відповідно до якої позивач просить суд:

- розірвати Договір фінансового лізингу №16-11-170 стс-фл/631 від 17.11.2011р.;

- вилучити у відповідача доїльну установку з молокопроводом УДМ- 200, зав. № 339, залишковою вартістю 83 946,08 грн. та передати ДПАТ "НАК "Украгролізинг";

- стягнути з відповідача заборгованості в сумі 25 932,96 грн., з яких 25 499,81 грн., - основна заборгованість за Договором фінансового лізингу №16-11-170 стс-фл/631 від 17.11.2011р., 391,23 грн. - пеня та 41,92 грн. - 3% річних.

В судовому засіданні 26.05.2015р. відповідач повідомив суд про перерахування коштів в сумі 25 932,96грн. за лізинговим платежем за Договором фінансового лізингу №16-11-170 стс-фл/631 від 17.11.2011р. В зв"язку з тим, що представнику позивача про перерахування коштів було невідомо, судом було оголошено перерву до 10.06.2015р.

В судовому засіданні 10.06.2015р. та у наданому через канцелярію суду клопотанні (вхід. №8654 від 09.06.2015р.) позивач підтвердив перерахування коштів відповідачем. Однак, як зазначає позивач, що відповідачем в графі "Призначення платежу" було зазначено "погашення заборгованості по лізингових платежам ТОВ "Яромир-Агро", а не уточнено по якій саме заборгованості здійснено погашення. В зв"язку з чим вказані кошти були зараховані ДПАТ "НАК "Украгролізинг" на погашення боргу платежам №3 та №4, за якими наявна заборгованість, що підтверджується рішеннями господарського суду Полтавської області по справах №917/2000/13 від 03.12.2013р. та 917/466/14 від 03.04.2014р.

Відповідач представництво у судове засідання не забезпечив, повідомлений належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчить підпис повноважного представника на розписці, вчиненій 26.05.2015р.

Представник позивача на задоволенні позову наполягає та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також зазначає, що станом на 10.06.2015р. заборгованість за лізинговим платежем №6 від 26.12.2014р. відповідачем не сплачена.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем, всупереч вимогам ЦК України, Закону України "Про фінансовий лізинг", умовам Договору фінансового лізингу №16-11-170 стс-фл/631 від 17.11.2011р. зобов'язань в частині сплати лізингових платежів.

Щодо вимоги про розірвання спірного договору, позивач дану вимогу обґрунтовує приписами ст.651 ЦК України, якими встановлено, що Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В обґрунтування вимоги про повернення предмету лізингу, посилається на Цивільний кодекс України та Закон України "Про фінансовий лізинг", якими передбачено право лізингодавця вимагати повернення предмета лізингу у передбачених законом та договорами.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (позивач по справі, лізингодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яромир-Агро" (відповідач по справі; лізиногоодержувач за договором) 17.11.2011р. був укладений договір фінансового лізингу №16-11-170 стс-фл/631 (далі -Договір) (а.с.38-45).

Відповідно до п.п. 1.1. договору Лізингодавець (позивач по справі) зобов"язався передати Лізингоодержувачу (відповідачу по справі) у користування на визначений Договором строк Предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника, самостійно обраного Лізингоодержувачем, та визначений у додатку до Договору "Найменування, кількість, ціна і вартість Предмета лізингу", що є специфікацією Предмета лізингу, а останній зобов"язався сплачувати за це лізингові платежі на умовах Договору .

За умовами договору (п.п. 2.1), лізингодавець на письмове замовлення лізингоодержувача для потреб останнього купує у постачальника предмет лізингу згідно Порядку використання коштів Державного бюджету України, що спрямовуються на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу на умовах фінансового лізингу та заходи за операціями фінансового лізингу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року №1904.

Так на виконання умов договору позивачем передано в користування відповідачу майно, що є предметом лізингу - доїльна установка з молокопроводом УДМ - 200, зав. № 339 вартістю 241 133,00 грн., що підтверджується актом №8 приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 26.12.2011р. (а.с. 48).

Пунктом 2.2. Договору визначено, що строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між Сторонами .

Так за умовами договору відповідач зобов"язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов Договору.

Крім того, при укладенні договору розділом 4 сторонами було визначено графік погашення платежів, а саме:

Пунктом 4.1. Договору визначено, що за користування Предметом лізингу Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю лізингові платежі, що включають:

- попередній лізинговий платіж в частині відшкодування вартості предмета лізингу в розмірі 10.0 (десяти) відсотків його вартості (включаючи ПДВ), на який не нараховується лізинговий платіж в частині комісії за організацію поставки Предмета лізингу;

- комісію за організацію поставки Предмета лізингу в розмірі 7 (семи) відсотків (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості Предмету лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість;

- відшкодування вартості Предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості Предмета лізингу;

- комісію за супроводження договору в розмірі 7 (семи) відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими платежами вартості Предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість.

Пунктами 4.3. та 4.4. Договору погоджено, що з моменту підписання Акту Лізингоодержувач за користування Предметом лізингу сплачує Лізингодавцю чергові лізингові платежі, що включають:

- відшкодування вартості Предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості Предмета лізингу;

- комісію за супроводження договору в розмірі, визначеному пунктом 4.1. даного

Договору.

Черговість сплати лізингових платежів в частині відшкодування вартості Предмета лізингу та сплати комісії за супроводження договору кратна шести місяцям. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акту. Перший лізинговий платіж сплачується через шість місяців з дати підписання Акту, подальші платежі - через кожні шість місяців.

Розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюються додатком до Договору "Графік сплати лізингових платежів".

Згідно з графіком сплати лізингових платежів (а.с. 47) відповідач повинен проводити лізингові платежі двічі на рік.

Однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобов"язань на виконання умов договору не проводив сплату лізингових платежів.

Згідно доданого позивачем до матеріалів справи, розрахунку на момент звернення до суду основна заборгованість за договором фінансового лізингу №16-11-170 стс-фл/631 від 17.11.2011р. відповідача складає 25 449,81 грн. (платіж №6 від 26.12.2014р.)

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи із наступного:

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України підставою виникнення господарських зобов'язань є, зокрема, господарські договори та інші угоди, передбачені законом.

Так, відповідно до п. 1 ст. 808 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем не спростовані обставини, на які посилається позивач, доказів оплати лізингового платежу № 6 від 26.12.2014р. відповідно до умов договору не надано, таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 25 499,81 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, за несвоєчасне виконання зобов"язань за вищезазначеним договором, позивачем було нараховано 391,23 грн. - пені та 41,92 грн. - 3% річних за період з 27.12.2014р. по 15.01.2015р.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також: сплатити штрафні санкції.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Частиною 2 ст. 217 Господарського кодексу України встановлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Водночас, до штрафних санкцій ст. 230 ГК України відносить господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 7.1 Договору, за порушення строків сплати лізингових платежів Лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує Лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Здійснивши перерахунок пені, інфляційних та трьох процентів річних заявлених до стягнення позивачем за допомогою калькулятора "Ліга: Закон Еліт", суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі.

Також позивач просить суд розірвати в судовому порядку Договір фінансового лізингу №16-11-170 стс-фл/631 від 17.11.2011р. та вилучити у відповідача доїльну установку з молокопроводом УДМ- 200, зав. № 339, залишковою вартістю 83 946,08 грн., в зв"язку з неодноразовим порушенням умов договору.

В підтвердження порушень умов договору, є не сплата лізингових платежів згідно графіку. Позивачем додано до матеріалів справи рішення господарського суду Полтавської області від 03.12.2013р. по справі №917/2000/13, від 03.04.2014р. по справі №917/466/14, від 16.09.2014р. по справі №917/1366/14 та постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження від 30.09.2014р., постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження від 30.09.2014р., постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.11.2014р. (а.с.52-69). Як зазначає позивач дані рішення не були виконані відповідачем.

Згідно зі ст.2 ЗУ "Про фінансовий лізинг", відносини, що виникають у зв"язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, з урахуванням особливостей , що встановлюються цим законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Частиною 7 п.2 ст.11 ЗУ "Про фінансовий лізинг", у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу лізингоотримувач зобов'язаний повернути предмет лізингу у стані , в якому його було прийнято у володіння , з урахуванням нормального зносу , або у стані , обумовленому договором.

В зв"язку з неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині сплати лізингових платежів, що підтверджено матеріалами справи, останній істотно порушував умови Договору, чим позбавляв позивача того на, що він розраховував при укладенні Договору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення вимог позивача, виходячи з приписів Закону України "Про фінансовий лізинг", Цивільний кодекс України, щодо розірвання договору фінансового лізингу №16-11-170 стс-фл/631 від 17.11.2011р. та вилучення у відповідача доїльної установки з молокопроводом УДМ- 200, зав. № 339, залишковою вартістю 83 946,08 грн.

Відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

У відповідності до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Таким чином, господарський суд, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спорів, дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82, 84-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2.Розірвати договір фінансового лізингу від 17.11.2011р. №16-11-170 стс-фл/631, укладений між Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яромир-Агро".

3. Вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю "Яромир-Агро" (ідентифікаційний код 33582194) доїльну установку з молокопроводом УДМ-200, зав. №339, залишковою вартістю 83 946,08 грн., та передати Державному публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (ідентифікаційний код 30401456).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яромир-Агро" (вул. Київська, 4-В, с.Вікторія, Пирятинський район, Полтавська область, 37044; ідентифікаційний код 33582194) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (вул. Мечникова, 16-а, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 30401456) 25 499,81 грн. заборгованість по лізинговим платежам, 391,23 грн. пені, 41,92 грн. 3% річних та 3415,58 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.06.2015р.

Суддя Погрібна С.В.