ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р.Справа № 922/1740/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Дергачівського району Харківської області м. Дергачі в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації м. Харків
до відповідача 1:фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків , відповідача 2: Дергачівської районоїа державної адміністрації, м. Дергачі
про визнання недійсними розпорядження та додаткової угоди до договору оренди землі
за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

від Прокурора: не з'явився;

Вільний слухач: ОСОБА_2В.(паспорт).

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дергачівського району Харківської області м. Дергачі в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації м. Харків (позивача) звернувся до господарського суду Харківської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач 1) та до Дергачівської районної державної адміністрації (відповідач 2) про 1. визнання недійсними розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації № 48 від 01.02.2011 року "Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 23.09.2005 року № 510"; 2. визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 14.11.2011 року, укладену між Дергачівською районною державною адміністрацією і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зареєстровану в Управлінні Держкомземі у Дергачівському районі Харківської області 14.11.2011 року за № 00147; 3. витребувати у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави в особі Харківської обласної державної адміністрації земельну ділянку водного фонду загальною площею 13,0492 га на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту, отриману останньою на підставі розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації та відповідних договорів.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що спірне розпорядження та додаткова угода до договору оренди земельної ділянки не відповідають вимогам законодавства, оскільки передача Дергачівською районною державною адміністрацією земельної ділянки водного фонду у користування відповідача 1 для таких потреб як товарне риборозведення не відповідає повноваженням, визначеним приписами статті 122 Земельного кодексу України для районних державних адміністрацій щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Посилаючись при цьому на те, що поняття «водне господарство» та «рибне господарство» є не тотожними, оскільки це дві різні галузі, з відмінними напрямками діяльності цілями та завданнями.

Ухвалою від 26.03.2015 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.04.2015 року.

У межах строків визначених ст.69 ГПК України, розгляд справи відкладався на підставі ст. 77 ГПК України для повторного виклику сторін у судове засідання та витребування необхідних документів для повного та всебічного дослідження усіх фактичних обставин спору з 21.04.2015 року до 19.085.2015 року, з 19.05.2015 року до 03.06.2015 року та з 03.06.2015 року до 08.06.2015 року.

На підставі заяви прокурора від 19.05.2015 року строк вирішення спору продовжено на 15 дні на підставі ст. 69 ГПК України.

07.04.2015 року від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення у яких останній підтримав позов прокурора та вважає, що передача районною державною адміністрацією земельної ділянки, яка територіально знаходиться за межами населеного пункту для таких потреб як ведення рибного господарства, суперечить ч.3 ст. 122 Земельного кодексу України , а наведені повноваження належить Обласним державним адміністраціям згідно ч.5 ст. 122 Земельного кодексу України.

21.04.2015 року через канцелярію суду надійшов відзив Дергачівської районної державної адміністрації (відповідач 2) у якому останній не погоджується з позовними вимогами прокурора і вважає позов необґрунтованим, посилаючись на положення ч.4 ст. 59 Земельного кодексу України, якою передбачено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо, догляду, розміщення та обслуговування обєктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

У призначеному судовому засіданні 08.06.2015 року прокурор надав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання 08.06.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не заявляв. Про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача 1 у судове засідання не зявився, відзив на позов та документи витребувані судом не надав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвал суду від 26.03.2015 року, від 21.04.2015, від 19.05.2015 року, та від 03.06.2015 року за адресою вказаною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та співпадає з адресою вказаною у позовній заяві. Проте, ухвала суду про порушення провадження у справі від 26.03.2015 року та ухвала про відкладення розгляду справи від 21.04.2015 року повернулися до канцелярії суду з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Зважаючи на те, що Вищий господарський суд України у п. 4 Інформаційного листа від 02.06.2006р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" зазначив, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "в зв`язку з закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи вважаються належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи.

Разом з тим, 08.06.2015 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_1 за адресою вказаною у позовній заяві не проживає та ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи не отримувала, у звязку з чим не мала можливості надати суду обґрунтований відзив на позов та скористатися своїм конституційним правом на захист своїх прав.

Вирішуючи клопотання відповідача 1 про відкладення розгляду справи, суд відмовляє у його задоволенні, оскільки розгляд справи вже триває більше 2-х місячного строку, визначеного ст.. 69 ГПК України, та з урахуванням продовження строку розгляду спору на 15 днів її розгляд закінчується 08.06.2015 року. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі, а тому клопотання відповідача 1 про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.

Відповідач 2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, проте, через канцелярію суду надав клопотання про продовження строку вирішення спору за межами визначеними ст. 69 ГПК України, посилаючись на необхідність надання відповідачу 1 додаткового часу для висловлення своєї позиції у справі, оскільки про розгляд справи йому не було відомо.

Розглянувши клопотання відповідача 2, суд відмовляє у його задоволенні, оскільки ухвалою від 19.05.2015 року розгляд спору вже продовжено на 15 днів до 08.06.2015 року, таким чином, враховуючи положення ст. 69 ГПК України, суд не має правових підстав для задоволення клопотання відповідача 2.

Судом також враховується, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи, що строк розгляду позовної заяви, з урахуванням продовження строку відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України, сплинув, а відповідно до ст.77 ГПК України відкладення розгляду справи можливе в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 18.05.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 23.09.2005 №510 «Про передачу в оренду земельної ділянки водного фонду ФОП ОСОБА_1П.» передані в строкове платне користування на умовах оренди землі водного фонду загальною площею 13,0492 га, в тому числі : під водою 3,5697 га, під болотами 0,66 га, під гідротехнічними спорудами 0,2327 га, під чагарниками 1,3602 га, під пасовищами - 7,2266 га на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту терміном на 5 років для створення зони відпочинку.

На підставі цього розпорядження між Дергачівською районною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 29.09.2005 року був укладений договір оренди строком на 5 років земельної ділянки водного фонду загальною площею 13,0492 га, в тому числі : під водою 3,5697 га, під болотами 0,66 га, під гідротехнічними спорудами 0,2327 га, під чагарниками 1,3602 га, під пасовищами - 7,2266 га, який зареєстровано у Харківській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за №06 від 29.09.2005 року.

Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 03.02.2006 року №171 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 23.09.2005 №510» встановлений термін дії договору оренди земельної ділянки від 29.09.2005 року на 10 років.

Додатковою угодою, яка зареєстрована у Харківській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» від 07.07.2006 року б/н внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 29.09.2005 року №06 у п. 5, 8, 9, 11, зокрема, у п. 8 цієї угоди встановлено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Також, розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 01.02.2011 №48 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 23.09.2005 №510» встановлений термін дії договору оренди земельної ділянки від 29.09.2005 року на 49 років та пунктом 2 цього розпорядження внесені зміни до виду використання земельної ділянки в межах визначеної категорії, а саме для товарного риборозведення.

В подальшому, на підставі цього розпорядження між Дергачівською районною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 14.11.2011 року була укладена додаткова угода №2 до договору оренди земельної ділянки від 29.09.2005 року, яка зареєстрована в Управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області, про що у державному реєстрі здійснений запис від 14.11.2011 за №00147.

Відповідно до п. 1 вказаної додаткової угоди №2 Орендодавець надає, а Орендар в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду для товарного риборозведення, яка знаходиться на території Дергачівської міської ради, за межами населеного пункту. Пунктом 2 зазначено, що договір оренди укладено на 49 років.

Прокурор вважає наведену дадаткову угоду та розпорядження від 01.02.2011 №48 неправомірними, що і стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про визнання їх недійсними.

Зазначаючи про те, що прийняте Дергачівською районною державною адміністрацією розпорядження від 01.02.2011 року №48 та укладена на його підставі додаткова угода №2 від 14.11.2011 року не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки надання земельної ділянки в оренду відбулось з перевищенням Дергачівською районною державною адміністрацією власних повноважень, оскільки надання земельних ділянок для здійснення риборозведення та за межами населеного пункту відноситься до повноважень Харківської обласної державної адміністрації, прокурора Дергачівського району Харківської області звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації № 48 від 01.02.2011 року, визнання недійсною додаткової угоди №2 від 14.11.2011 та зобов'язання витребувати земельну ділянку державної власності, вимоги якого обґрунтовані приписами ст.ст.122, 123, 124, 134 Земельного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно до ч.ч. 1-2 ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Частинами 1-2 ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Статтею 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до ч.3 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

За змістом постанови Верховної Ради України від 14.01.2000 № 1390 "Про Концепцію розвитку водного господарства України" водне господарство - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" рибне господарство - галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості.

Частиною 1 ст. 51 Водного кодексу України передбачено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Отже, оскільки поняття "водне господарство" та "рибне господарство" не є тотожними, Дергачівська районна державна адміністрація не мала повноважень передавати спірну земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Харківській обласній державній адміністрації, в оренду саме для ведення рибного господарства, адже такі повноваження відповідно до ч.5 ст.122 Земельного кодексу України належать Харківській обласній державній адміністрації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2015 року у справі №913/1086/14.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлено частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, судом встановлено, що за відсутності необхідного обсягу прав щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, Дергачівською районною державною адміністрацією були порушені приписи чинного законодавства.

Статтею 152 Земельного кодексу України визначені способи захисту прав на земельну ділянку, зокрема, пп. "г" ч.3 вказаної статті передбачений такий спосіб захисту як визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Абзацом 4 п.2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" передбачено, що вимоги про визнання акта державного чи іншого органу протиправним та про його скасування за своєю правовою природою тотожні вимогам відповідно про визнання його незаконним та про визнання його недійсним, а тому зазначені позовні вимоги підлягають розглядові господарським судом.

Отже, позовні вимоги в частині визнання недійсними розпорядження Дергачівськогї районної державної адміністрації №48 від 01.02.2011 року та додаткової угоди №2 від 14.11.2011 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про витребування у ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки водного фонду, отриманої на підставі розпорядження Дергачвської районної державної адміністрації, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 03.02.2006 року №171 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 23.09.2005 №510» встановлений термін дії договору оренди земельної ділянки від 29.09.2005 року на 10 років.

Додатковою угодою, яка зареєстрована у Харківській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» від 07.07.2006 року б/н внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 29.09.2005 року №06 у п. 5, 8, 9, 11, зокрема, у п. 8 цієї угоди встановлено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Таким чином, термін дії договору оренди земельної ділянки від 29.09.2005 закінчується 29.09.2015 року.

Наведені розпорядження та додаткова угода у судовому порядку не визнані недійсними, а тому вони на теперішній час є чинними.

Отже, оскільки позивач в позовних вимогах не оскаржує законність інших розпоряджень Дергачівської районної державної адміністрації, договору оренди земельної ділянки, та додаткової угоди від 07.07.2006 року, які були укладені до спірного Розпорядження №48 від 01.02.2011 та додаткової угоди від 14.11.2011 до договору оренди земельної ділянки, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в частині вимог витребування у ФОП ОСОБА_1 на користь держави в особі Харківської обласної державної адміністрації земельну ділянку водного фонду загальною площею 13,0492 га на території Дергачівської міської ради за межами населеного пункту, отриману останньою на підставі розпоряджень Дергачівської районної державної адміністрації та відповідного договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить з наступного

Згідно з підпунктом 11 пункту 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 06.10.2011 №3828 - VI органи прокуратури при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді від сплати судового збору звільнені.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Позивачем при зверненні з позовом до суду було заявлено 3 вимоги немайнового характеру (визнання розпорядження недійсним; визнання недійсним додаткової угоди №2 від 14.11.2011 року та зобов'язання витребувати земельну ділянку площею 13,0492 гана користь держави). Таким чином належний до сплати судовий збір складає 3654,00 грн.

Підпунктом 3.17.3 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що визнаючи недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір (пункт 1 статті 83 ГПК) або виходячи у разі необхідності за межі позовних вимог (пункт 2 тієї ж статті), господарський суд за результатами розгляду справи повинен з урахуванням вимог частин першої - четвертої статті 49 названого Кодексу вирішувати питання про стягнення та розподіл відповідних сум судового збору.

Враховуючи наведене, судовий збір з розглянутих позовних вимог в сумі 3654,00 грн. покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме, судовий збір у рівних частинах по 1218,00 грн. покладається на відповідачів та у розмірі 1218,00 грн. - на позивача (Харківську обласну державну адміністрацію), згідно приписів ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 22, 33, 34, 49, 82, 84, 85

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №48 від 01.02.2011 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 23.09.2005 №510».

Визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 14.11.2011, укладену між Дергачівською районною державною адміністрацією і ФОП ОСОБА_1 та зареєстровану в Управлінні Держкомземі у Дергачівському районі Харківської області 14.11.2011 за №00147.

Стягнути з Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області (62300, Харківська обл. м.Дергачі, майдан Перемоги, 5-А, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, код за , МФО 851011, номер рахунку 3003, банк отримувача ГУДКСУ у Харківській області, код класифікації доходів бюджету 22030001) - 1218,00 грн. судового збору.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (62300, АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, код за , МФО 851011, номер рахунку 3003, банк отримувача ГУДКСУ у Харківській області, код класифікації доходів бюджету 22030001) 1218,00 грн. судового збору.

Стягнути з Харківської обласної державної адміністрації (61002, м.Харків, вул. Сумська, 64, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, код за , МФО 851011, номер рахунку 3003, банк отримувача ГУДКСУ у Харківській області, код класифікації доходів бюджету 22030001) - 1218,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Суддя ОСОБА_3