ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Справа № 925/545/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Довганя К.І., при секретарі Олексенко Т.В. за участю представників сторін: позивача - Матяш В.В. особисто, відповідача - Шишкін О.Ю. - за довіреністю розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом фізичної особи - підприємця Матяша Володимира Васильовича до приватного підприємства "Евентус-Білд" про стягнення 80640,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В ході розгляду справи оголошувалась перерва з 11 по 15 червня 2015р.

Заявлено позов про сягнення 72140,00 грн. боргу за невиконання договірних зобов'язань по перевезенню вантажу та 8500,00 грн. штрафу за простій автомобіля.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на те, що він як перевізник, належним чином виконав взяті на себе зобов'язання згідно договору від 25.03.2014 № 64 про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, а відповідач не оплатив за перевезення вантажу. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф за простій транспортного засобу, розмір якого визначено заявкою № 384А/13 і складає 500 грн. в добу по території України, що за 17 днів простою становить 8500,00 грн.

Відповідач запереченням на позов та його представник у судовому засіданні проти позову заперечив та вказав що відповідач в силу ст. 615 ЦК України, 193 ГК України, правомірно відмовився від виконання грошового зобов'язання з підстав фактичного невиконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань з перевезення вантажу, оскільки позивач не доставив вантаж у визначений заявкою пункт а також не забезпечив збереження вантажу.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, вказавши на не доведення відповідачем факту псування вантажу з його, перевізника за договором, вини.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

25 березня 2014 року за допомогою засобів факсимільного зв'язку, між позивачем як перевізником та відповідачем як експедитором було укладено договір № 64 про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, яким сторони погодили порядок взаємин, що виникають при організації і виконанні перевезень вантажів в міжнародному сполученні, розрахунках за ці перевезення між експедитором з одного боку та перевізником з іншого боку. Експедитор діючи за рахунок і за дорученням замовника, наймає перевізника для перевезення вантажів в міжнародному повідомленні.

Відповідно до п. 2.1 договору, перевезення вантажів в міжнародному сполученні виконуються відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, законодавчими і нормативними актами України, а також на підставі даного договору та заявки на перевезення, яка є додатком до даного договору.

У відповідності до п. 2.6 договору, відповідальним за стан вантажу від моменту завантаження до моменту передачі його вантажоодержувачеві є перевізник.

Згідно п. 3.2 договору, відповідач зобов'язався оплатити вартість перевезення відповідно до погодженої в заявці суми фрахту.

За п. 4.4 договору, позивач прийняв на себе відповідальність за збереження вантажів, що перевозяться за даною угодою, своєчасну їх доставку в пункт призначення і здачу їх вантажоодержувачеві, вказаному у товарно - транспортній накладній.

Згідно п. 5.1 договору, розмір оплати за перевезення вантажів визначається сторонами при узгодженні заявки на виконання перевезень факсом, а на вимогу - оригіналі, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 5.2 договору, відповідач здійснює оплату за виконані перевезення протягом 10 днів з моменту отримання рахунку з прикладеними оригінальними екземплярами товарно - транспортних накладних (CMR), актів виконаних робіт.

У відповідності до п. 6.6 договору, за кожну добу простою автомобілів під вантажними операціями понад терміни, встановлені в п. 3.3. даного договору, а також на погранпереходах із-за неналежного оформлення документів, Експедитор виплачує Перевізникові штраф в розмірі 500 грн. за кожну добу простою, виключаючи при цьому вихідні і святкові дні, якщо інша сума не вказана в заявці. Оплата за простій відбувається: з умови своєчасного, того ж дня повідомлення експедитора факсом про простій автомобіля, а також, щоденного інформування експедитора, якщо автомобіль продовжує простоювати; при обов'язковій наявності завірених відміток в CMR про прибуття під завантаження і убування після розвантаження або корінці карнета TIR при простої на погранпереходах.

Перераховані вище умови є необхідними і обов'язковими для стягнення плати з винного боку.

Згідно заявки під № 384А/13 від 25.03.2015, сторони погодили маршрут перевезення: Іспанія - Україна; вантаж - продукти (салат-латук) до 15 т, 86 м.3, темп. +2+4 градуси; фрахт і умови оплати - 72 140 грн., 1-2 дні після вигрузки по копії рахунку; штраф за несвоєчасне подання автомобіля, відмову від подання автомобіля, відмову від завантаження автомобіля, затримку автомобіля на завантаженні, вивантаженні оплачує винна сторона у розмірі 500 грн. в добу по території України і 1000 грн. за межами України. Місце розмитнення - митний пост "Святошин" с. Петропавловська Борщагівка, місце розвантаження - Київська обл.. смт. Городянка.

27.03.2014 водій позивача на транспортному засобі марки "Рено Преміям", державний номерний знак - AT 1602 ВМ, напівпричеп - AT 3800 XX який обладнаний авто термометром прибув на місце завантаження. На здійснення спірного перевезення вантажу було міжнародну товаро-транспортну накладну CMR №222930 від 27.03.2014 р. У графі „зауваження" цієї товаротранспортної накладної відсутні відомості щодо неналежної якості вантажу при завантаженні.

Після прибуття на місце розмитнення 04.04.2014, Актом проведення експертизи, складеним було встановлено, що партія салату „Айсберг", що прибула від постачальника ARKADIA FOOD INTERNATIONAL S/L. в кількості 16137 кг нетто та 17612 кг брутто загальною вартістю 10004,94 Євро на м/п „Святошин" мала явні ознаки захворювання (гниль, бурі качани та специфічний гнилісний запах) також була збиткова вологість. Перед відкриттям автомобіля АТ1602ВМ/АТ3800ХХ комісія упевнилась в цілісності митного забезпечення та перевірила температурний режим авто рефрижератора, який складав 3 градуса за шкалою Цельсія згідно показників авто - термометра, та замірам термометра комісії.

В зв'язку з тим, що салат Айсберг виявився зіпсованим комісія забракувала дану партію та не прийняла на виробництво.

Крім того факт псування вантажу було зафіксовано актом №1-725 від 07.04.2014 р., складеним Київською торгово-промисловою палатою.

За заявкою відповідача №392Ф/14 від 17.07.2014 р. позивачем було здійснено перевезення партії салату до с. Степанівна, Комінтернівського р-ну Одеської області для утилізації. Вартість вказаного перевезення відповідач позивачу сплатив.

За приписами статті 9 Конституції України та ст.. 19 Закону України „Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому цій норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України „Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа №72/1 4-612/1 -1559 від 16.05,2007р. Міністерства закордонних справ України „Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року.

Частиною 1 статті І Конвенції визначено, що вона застосовується до будь-якого автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах

Тому, враховуючи, що обставини даного спору виникли з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, що підписана и Женеві 19.05.1956,

З врахуванням ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України „Про міжнародні договори України", ст.4 Господарського процесуального кодексу України до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Так, згідно ч.І ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки; згідно ч.2 ст. 17 Конвенції перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Статтею 3 Конвенції закріплено, що транспортер відповідає, як за свої власні дії чи недогляд, за дії і недогляд своїх агентів і всіх інших осіб, послуги яких він використовує для виконання перевезення, коли ці агенти чи особи виконують покладені на них обов'язки.

Суд завертає увагу, що норми даної Конвенції не вимагають доказування позивачем наявності у діях відповідача складу цивільного правопорушення та згідно частини 1 статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу викликана обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17 (а саме: дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути), що є підставою звільнення перевізника від відповідальності за втрату вантажу, лежить на перевізнику.

Також Цивільним кодексом України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до моменту видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст.615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Під час розгляду справи позивачем не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів вчинення перевізником всіх, необхідних дій для забезпечення під час перевезення фактичного збереження вантажу та доставлення останнього безпосередньому вантажоодержувачу у стані, придатному для подальшого використання.

Як вбачається з заявки № 384А/13 від 25.03.2015 вантаж повинен був перевозитись із дотриманням температурного режиму у транспортному засобі +2, +4 С.

Відомості, які наведені акті №1-725 від 07.04,2014р. Київської Торгово-промислової палати стосовно того, що при розкритті 07.04,2014р. транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення, в останньому було зафіксовано температуру на рівні +3, не свідчать про те, що означений температурний режим було дотримано під час всього часу перевезення. Одночасно, з моменту фактичного прибуття товару до митного поста Святошин (04.04.2014р.) та до моменту проведення дослідження Київською Торгово-промисловою палатою пройшло три дні, що також може вказувати на зміну температурного режиму в рефрижераторі.

Одночасно, твердження фізичної особи-підприємця Матяша Володимира Васильовича про неможливість фіксації температури в автомобілі під час всього перевезення з огляду на відсутність у рефрижераторі відповідного пристрою, що дозволяв би здійснювати постійну фіксацію температури протягом здійснення перевезення, суд до уваги не приймає, оскільки саме перевізник у даному випадку повинен довести факт вчинення всіх дій для збереження вантажу та відсутність своєї вини у псуванні товару.

Також суд враховує, що у наявній в матеріалах справи міжнародній товарно-транспортній накладній СМR №222930 жодних відомостей щодо особливостей товару чи стану, в якому його було прийнято до перевезення, не міститься.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що у даному випадку фізичною особою-підприємцем Матяшем Володимиром Васильовичем, як перевізником, не представлено до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які б спростовували б наявність його вини у псуванні товару, що перевозився за товарно-транспортною накладною СМR N 222930 від 27.03.2014р.

Отже, судом встановлено, що товар, перевезення якого здійснювалось на підставі заявки №3384А/13 від 25.03.2014р. до договору від 25.03.2014р., укладеного сторонами, фактично прибув до місця розмитнення зіпсованим та непридатним для подальшої реалізації, що призвело до поміщення всієї партії товару міжнародною товарно-траиспортною накладною СМR N 222930 від 27.03.2014р. до митного режиму знищення та його фактичної утилізації.

Виходячи з приписів названого вище законодавства та фактичних обставин справи суд приходить до наступних висновків.

Позивач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань за умовами договору про транспортне-експедиторське обслуговування від 25.03.2014р., укладеного сторонами, та заявки №3384А/13 від 25.03.2014р. до цього договору, що дає право відповідачу відмовитися від виконання своїх зобов'язань за цим договором щодо оплати вартості перевезення, а тому у позові слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49,82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.06.2015р.

СУДДЯ К.І.Довгань