ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015 р. Справа№ 914/1415/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», м. Одеса

до відповідача: Приватного підприємства «Верус», м. Львів

про стягнення 2 479 705, 00 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Хрунь І.Ю. - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представнику відповідача роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" до Приватного підприємства "Верус" про стягнення 2 479 705, 00 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 30.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.05.2015 р.

Позивач вимог суду, зазначених в ухвалах про порушення справи та про відкладення справи не виконав, витребуваних доказів не подав, явки свого представника в судові засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, отриманим позивачем 12.05.2015 р.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив повністю, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (надалі позивач) звернулося в господарський суд Львівської області із позовом до Приватного підприємства «Верус» (надалі відповідач) про стягнення 2 479 705, 00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «Імексбанк» (Поклажодавець) та ПП «Верус» (Зберігач) було укладено договір зберігання від 01.12.2012 року, відповідно до умов якого відповідачу на зберігання було передано медичне обладнання згідно переліку, що міститься у п. 1.1. Договору, зокрема комп'ютерний томограф «Філіпс Медікал Систем «MX-8000 Dual».

Вищевказане майно перебувало в заставі АТ «Імексбанк» згідно договору застави майна, посвідченого 07.05.2007 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. за № 1545 та договору застави майна, посвідченого 14.12.2007 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. за № 4773.

Як вказує позивач 18.02.2015 р. повинна була здійснитись перевірка заставного майна, що зберігалося за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Шептицького, 9. Однак позивачу стало відомо, що комп'ютерний томограф «Філіпс Медікал Систем «MX-8000 Dual» та пов'язане з його використанням обладнання було розібрано на частини та перевезено в інше місце. При цьому, відповідач діяв самостійно, позивача про зміну умов зберігання майна не повідомляв та відповіді від позивача не отримував, хоча мав би це зробити.

Із посиланням на те, що комп'ютерний томограф «Філіпс Медікал Систем «MX-8000 Dual» та пов'язане з його використанням обладнання перебувають в розібраному стані, позивач стверджує про неможливість подальшого використання обладнання за первісним призначенням.

Таким чином, за словами позивача, порушення відповідачем умов Договору зберігання від 01.12.2012 р. та норм чинного законодавства України (зміна умов зберігання та неробочий стан майна) призвело до неможливості повернення позивачеві переданого на зберігання майна, внаслідок чого останньому було завдано збитків.

Заставна вартість майна, визначена сторонами у Договорах застави складає 2 479 705,00 грн. Зазначену суму позивач просить суд стягнути з відповідача в якості відшкодування завданих ПАТ «Імексбанк» збитків.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вимоги позивача заперечує у повному обсязі, стверджуючи, що передане ПАТ «Імексбанк» на зберігання ПП «Верус» майно на сьогоднішній день є в наявності, не втрачене, не пошкоджене та придатне для використання за призначенням.

Як зазначається у відзиві, під час дії договору, сторонами договору складались та підписувались акти наявності майна, яке надано в заставу по кредиту, а саме від 14.12.2012 р., 08.01.2013 р., 13.02.2013 р., 19.10.2013 р., 16.11.2013 р., які свідчать, що зобов'язання щодо схоронності майна ПП «Верус» виконувало належним чином.

20.03.2014 р. представниками АТ «Імексбанк» - Грембовським Д.В., Цапом В.А. та директором ПП «Верус» було складено Акт огляду обладнання, що пропонується в якості забезпечення зобов'язань або знаходиться в заставі Західної регіональної філії АТ «Імексбанк», яким підтверджено, що майно в повному обсязі є в наявності, відповідає вимогам до забезпечення, контроль банку за предметом застави вільний.

Таким чином, як вказує відповідач, незважаючи на закінчення строку дії договору зберігання від 01.12.2012 р. ПП «Верус» і надалі продовжувало належно виконувати свої зобов'язання щодо забезпечення схоронності майна.

30.09.2014 р. ПП «Верус» звернулося на адресу ПАТ «Імексбанк» із листом № 28 від 29.09.2014 р., відповідно до якого у зв'язку із закінченням строку дії Договору зберігання від 01.12.2012 р. просило в термін до 06.10.2014 р. забрати майно, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Шептицького, 7. Про факт отримання ПАТ «Імексбанк» вищевказаного листа свідчить відмітка на листі за № 1542 від 30.09.2014 р.

Проте, як стверджує відповідач, вищезазначений лист ПП «Верус» залишений ПАТ «Імексбанк» без відповіді, а викладена у листі вимога без задоволення, спірне майно по даний час залишається на зберіганні ПП «Верус».

На підтвердження факту наявності майна у ПП «Верус» відповідач представив суду фотознімки обладнання та Інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей прийнятих на відповідальне зберігання ПП «Верус». Згідно зазначеного опису на відповідальному зберіганні ПП «Верус» станом на 27.05.2015 р. перебуває: комп'ютерний томограф «Філіпс Медікал Систем «»MX-8000 Dual» - 1 шт.; робоча станція - 1 шт.; принтер медичний Drystar 5300- 1 шт.; кардіодефібрилятор-монітор «Біфазик+» - 1 шт.; кондиціонер «Fuji» - 2 шт.; кондиціонер «Samsung» - 4 шт.; пристрій ВРП- 1 шт.; блок безперервного живлення UPS 40 - 1 шт.; системи охолодження - 1 шт.; серверна шафка - 1 шт.; система відеоспостереження - 1 шт.; мережева система- 1 шт.; комплект меблів (шафи, столи, крісла, тумба, підставка, полиці) - 1 комплект; мультимедійне обладнання - 1 шт.; блок безперервного живлення UPS 1.0 - 1 шт.; комп'ютер - 3 шт.; принтер - 1 шт.; сканер - 1 шт.; тонометр - 1 шт.; негатоскоп - 1 шт.; крісло медичне- 1 шт.; відсмоктувач медичний - 1 шт.; мішок «Амбу» - 2 шт.; сейф - 1 шт.; маршрутизатор - 1 шт., всього - 30 одиниць.

На спростування доводів позивача про порушення умов Договору зберігання у зв'язку із розбиранням майна та перевезенням його в інше приміщення відповідач зазначає наступне:

Передане на зберігання ПП «Верус» майно зберігалось і надалі частково зберігається за адресою: м. Дрогобич, вул. Шептицького, 7. За адресою: м. Дрогобич, вул. Шептицького, 9 спірне майно ніколи не знаходилось. За вказаною адресою зареєстровано місцезнаходження ДП «Дефілія», яке є власником спірного майна. Адреса м. Дрогобич, вул. Шептицького, 9 помилково значиться у всіх документах, як місцезнаходження майна. При цьому, в самому Договорі зберігання від 01.12.2012 р., адреса зберігання майна не визначена.

Нежитлове приміщення за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Шептицького, 7 належить Дрогобицькому міському пологовому будинку, а ПП «Верус» використовувало і використовує дане приміщення на правах орендаря (Договори оренди приміщень, будинків та споруд від 01.09.2011 р., 03.09.2012 р., 01.10.2013 р.).

Згідно п. 2.3. договору зберігання ПП «Верус» надавалось право користуватися майном, крім випадків, якщо поклажодавець прямо не заборонить таке користування. Таким чином, за рахунок дозволеного користування майном, переданим на зберігання, ПП «Верус» компенсовувало свої затрати на оренду приміщення, в якому зберігалось дане майно. Однак, з огляду на те, що обладнання застаріло (дата випуску 21.12.2000 р.), експлуатаційний термін його використання закінчився, а тому подальша компенсація витрат ПП «Верус» на оренду приміщення за рахунок використання майна стала неможливою. Отже, подальше зберігання спірного майна в орендованому приміщенні спричиняло відповідачу значні збитки.

У зв'язку із необхідністю звільнити частину орендованого ПП «Верус» приміщення, частину майна із приміщення № 7 на вул. Шептицького у м. Дрогобич було перенесено в інше приміщення, за адресою: м. Борислав, вул. Братів Лисиків, 26, яке ПП «Верус» орендує у ФОП Голуботовського В.З. (Договір оренди приміщення від 16.03.2015 р.) При цьому, майно ні знищено, ані пошкоджено не було. Можливість подальшої експлуатації обладнання (не враховуючи вимог щодо експлуатаційного терміну його використання) збереглася у повному обсязі.

Окрім заперечень факту втрати чи пошкодження майна, відповідач у відзиві також вказує на недоведеність позивачем заявленої до стягнення суми відшкодування, зазначаючи, що згідно останньої уцінки майна, проведеної ВДВС Дрогобицького МРУЮ в ході виконання наказу Господарського суду Львівської області від 21.06.2011 р. у справі № 5015/1300/11 загальна вартість майна, вказаного у п. 1.1. договору зберігання від 01.12.2012 р. станом на 11.07.2013 р. складала 479 464,15 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити виходячи із наступних мотивів.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як встановлено судом в процесі розгляду справи спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору зберігання від 01.12.2012 р., відповідно до умов якого ПАТ «Імексбанк» передало, а ПП «Верус» прийняло на зберігання майно, перелік якого наведено у п. 1.1. договору, а саме: комп'ютерний томограф «Філіпс Медікал Систем «»MX-8000 Dual» - 1 шт.; робочу станцію - 1 шт.; принтер медичний Drystar 5300- 1 шт.; кардіодефібрилятор-монітор «Біфазик+» - 1 шт.; кондиціонер «Fuji» - 2 шт.; кондиціонер «Samsung» - 4 шт.; пристрій ВРП- 1 шт.; ББЖ- 1 шт.; системи охолодження - 1 шт.; серверна шафка - 1 шт.; система відеоспостереження - 1 шт.; мережева система- 1 шт.; комплект меблів (шафи, столи, крісла, тумба, підставка, полиці) - 1 комплект; мультимедійне обладнання - 1 шт.; блок безперервного живлення - 1 шт.; комп'ютер - 3 шт.; принтер - 1 шт.; сканер - 1 шт.; тонометр - 1 шт.; негатоскоп - 1 шт.; крісло медичне- 1 шт.; відсмоктувач медичний - 1 шт.; мішок «Амбу» - 2 шт.; сейф - 1 шт.; маршрутизатор - 1 шт.

Згідно визначення, наведеного у ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Положення ст. 942 ЦК України передбачають, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Відповідно до ч. 1 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

За приписами ст. 948 ЦК України поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Пунктом 3.1.2. Договору зберігання обумовлено, що поклажодавець зобов'язаний забрати у зберігача майно до закінчення строку дії Договору.

У відповідності із п. 6.2. Договору зберігання від 01.12.2012 р., строк дії даного договору закінчився 01.12.2013 р. Автоматичної пролонгації Договору його умови не передбачали. Однак, як свідчать матеріали справи, всупереч умовам п. 3.1.2. Договору та приписам ст. 948 ЦК України позивач переданого на зберігання майна від відповідача не забрав.

Суд встановив, що під час дії договору, а також після закінчення строку його дії, позивачем проводились огляди переданого на зберігання майна, за результатами яких було складено Акти наявності майна, яке надано в заставу по кредиту, а саме від 14.12.2012 р., 08.01.2013 р та від 13.02.2013 р., а також акт огляду обладнання, що пропонується в якості забезпечення зобов'язань або знаходиться в заставі Західної регіональної філії АТ «Імексбанк» від 20.03.2014 р. Останнім актом підтверджено, що станом на 20.03.2014 р. майно в повному обсязі було в наявності, відповідало вимогам до забезпечення, контроль банку за предметом застави був вільний.

Також, судом встановлено, що 30.09.2014 р. ПП «Верус» зверталося до ПАТ «Імексбанк» із листом № 8 від 29.09.2014 р., відповідно до якого у зв'язку із закінченням строку дії Договору зберігання від 01.12.2012 р. просило в термін до 06.10.2014 р. забрати майно, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Шептицького, 7. Факт отримання ПАТ «Імексбанк» вищевказаного листа підтверджується відміткою Банку на листі за № 1542 від 30.09.2014 р. Відповіді ПАТ «Імексбанк» на вищевказаний лист відповідача суду не представлено.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення до відповідача із вимогою про повернення майна, а також докази відмови відповідача в такому поверненні.

Твердження позивача про те, що внаслідок переміщення майна чи його частини в інше приміщення дане майно не може в подальшому використовуватись за призначенням не підтверджено документально, а відтак може оцінюватись лише як припущення.

Із врахуванням вищезазначеного суд прийшов до висновку, що факту пошкодження чи втрати переданого на зберігання відповідачу майна позивачем не доведено та жодними доказами не підтверджено.

Крім цього, суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що умови договору зберігання від 01.12.2012 р. адреси зберігання майна не визначали, як і не передбачали обов'язку зберігати все майно нероздільно. Таким чином, твердження позивача про порушення відповідачем умов договору зберігання внаслідок переміщення майна в інше приміщення суд вважає необґрунтованими.

Згідно положень ч.ч. 1,3 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

За змістом с. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доводиться кредитором (ч.ч.1, 2 ст.623 ЦК України).

Згідно приписів ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, понесені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому, обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків.

Так, у разі завдання поклажодавцеві збитків у вигляді втрати чи пошкодження речі доведенню потребують обставини втрати об'єкту зберігання чи завдання об'єкту пошкодження зі сторони поклажодавця У випадку, якщо втрата чи пошкодження майна мали місце після закінчення строку зберігання, доведеним повинен бути також факт умислу або грубої необережності в діях зберігача (ч. 3 ст. 950 ЦК України).

Як вже зазначалося факту втрати чи пошкодження майна, переданого на зберігання відповідачу позивач не довів.

Крім того, відсутня визначальна складова для притягнення суб'єкта господарських відносин до відповідальності, а саме протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Аналіз змісту Договору зберігання від 01.12.2012 р. дає можливість зробити висновок, що твердження позивача про те, що перемістивши майно в інше приміщення відповідач тим самим порушив умови Договору зберігання є необґрунтованими. Факт завдання шкоди майну внаслідок його переміщення документально не підтверджений.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені та жодними доказами не підтверджені обставини заподіяння збитків, наявності протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між діями відповідача та понесеними збитками, а відтак не доведено наявності повного складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що вартість майна, яке передавалось на зберігання відповідачу ні умовами договору, ані будь-якими додатками до договору не визначена. Як вбачається із матеріалів справи, станом на 11.07.2013 р. загальна вартість майна, що є предметом договору зберігання від 01.12.2012 р. становила 479 464,15 грн. (Лист ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» №095 д від 11.07.2013 р.). Доказів, на підтвердження вартості майна, позивач в порушення вимог ухвал суду не надав, а тому суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявленої до стягнення суми відшкодування в розмірі 2 479 705,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову ПАТ «Імексбанк» до ПП «Верус» про стягнення 2 479 705,00 грн. збитків відмовляє повністю.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України належить покласти на позивача, проте згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 43, 49, 75, 82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08.06.2015р.

Суддя Манюк П.Т.