РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015Справа №910/9416/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Київсоюзшляхпроект"

До Служби автомобільних доріг у Київській області

Про стягнення 1 005 527,80 грн.

за участю Прокуратури Київської області

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Войтович В.М. - представник (дов. № 47 від 11.05.2015 р.)

від відповідача Майданік В.В. - представник (дов. № 12с/8-д від 15.12.2014 р.)

від Прокуратури Біньковська А.В. (посв. № 009568 від 15.10.2012 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Київсоюзшляхпроект" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Служби автомобільних доріг у Київській області про стягнення 1 005 527,80 грн. (770 000, 00 грн. - основний борг, 223 300, 00 грн. - інфляційні збитки, 11 265, 21 грн. - 3% річних).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов'язку з оплати вартості виконаних робіт за договором на виконання робіт по розробленню проектно-кошторисної документації будівництва транспортної розв'язки в різних рівнях на км 21+847 автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса, Київська область від 18.11.2009 р., у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/9416/15-г та призначено розгляд справи на 19.05.2015 р.

Представник відповідача в судове засідання 19.05.2015 р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

19.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від Прокуратури Київської області повідомлення про вступ у справу з метою представництва інтересів держави в особі Державного агентства автомобільних доріг України та Служби автомобільних доріг у Київській області.

Представники позивача та Прокуратури у судовому засіданні 19.05.2015 р. подали суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 15.06.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

10.06.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача відзив на позов із викладеними запереченнями проти позовних вимог.

В судовому засіданні 15.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та Прокуратури, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2009 р. між Службою автомобільних доріг у Київській області (замовник, відповідач) та публічним акціонерним товариством «Киїсоюзшляхпроект» (підрядник, позивач) укладено договір на виконання робіт по розробленню проектно-кошторисної документації будівництва транспортної розв'язки в різних рівнях на км 21+847 автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса, Київська область від 18.11.2009 р. (далі - Договір).

Відповідно до умов даного Договору, зокрема, п. 1.1. замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до умов договору на виконання робіт з розроблення проектно-кошторисної документації будівництва транспортної розв'язки в різних рівнях на км 21+847 автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса, Київська область відповідно до діючих нормативних документів.

За умовами п. 3.1. Договору підряду вартість робіт, що доручені до виконання підряднику, згідно з тендерною пропозицією складає 1 162 200, 00 грн.

Згідно з п. 4.2. Договору, замовник здійснює платежі (по мірі надходження коштів з держбюджету) згідно з тендерною пропозицією після виконання робіт з відтермінуванням платежу 30 календарних днів і більше.

За змістом п. 4.3. Договору, акт виконання робіт готує підрядник і передає для підписання замовнику у строк не пізніше 25 числа звітного місяця. Замовник перевіряє реальність акту виконаних робіт і підписує його в частині фактично виконаних обсягів робіт.

Позивачем на виконання вимог Договору було надано відповідачу Акт здачі-приймання проектної продукції по договору № 6022-09 від 18.11.2009 р. № 50 на суму 195 698, 00 грн., який підписаний відповідачем та скріплений його печаткою.

Позивач, вказує на те, що ним було складено, а відповідачем підписано Акт № 50 здачі-приймання проектної продукції по договору № 6022-09 від 18.11.2009 р. на суму 195 698, 00 грн., який підтверджує факт виконання позивачем робіт за Договором. Крім того, з пояснень позивача вбачається, що ним було направлено на адресу відповідача Акт здачі-приймання проектної продукції по договору № 6022-09 від 18.11.2009 р. на суму 574 302, 00 грн. Оскільки відповідачем, який, на думку позивача, прийняв виконані роботи на загальну суму 770 000, 00 грн. всупереч умовам п. 4.2. Договору, не було сплачено вартість фактично виконаних робіт, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану вартість у розмірі 770 000, 00 грн., а також 3% річних у розмірі 11 265, 21 грн. та інфляційні втрати у розмірі 223 300, 00 грн. на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що умовами спірного Договору не встановлено строк виконання зобов'язання по оплаті вартості виконаних робіт, а отже за відсутності доказів звернення позивачем із відповідною вимогою, підстав для стягнення 195 698, 00 грн. за актом здачі-приймання проектної продукції по договору № 6022-09 від 18.11.2009 р. № 50 немає.

Щодо акту здачі-приймання проектної продукції по договору № 6022-09 від 18.11.2009 р. на суму 574 302, 00 грн., то відповідач також заперечує проти факту його надіслання позивачем, а отже підстав для стягнення суми коштів за цим актом немає.

Окрім того, положеннями Договору передбачена умова для сплати заборгованості - надходження бюджетних коштів.

Таким чином, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін та Прокуратури, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення Договору між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

За змістом п. 4.2 Договору сторони погодили, що замовник здійснює платежі (по мірі надходження коштів з держбюджету) згідно з тендерною пропозицією після виконання робіт з відтермінуванням платежу 30 календарних днів і більше.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що сторонами було підписано Акт № 50 здачі-приймання проектної продукції по договору № 6022-09 від 18.11.2009 р. на суму 195 698, 00 грн., а отже роботи на вказану суму вважаються прийнятими відповідачем.

Водночас, аналіз договірних умов щодо порядку здійснення розрахунків за виконані роботи (п. 4.2.) дає підстави вважати, що сторони не погодили конкретний строк виконання зобов'язання з оплати вартості робіт, у зв'язку з чим зобов'язання у даному разі повинно виконуватись згідно вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення позивача із вимогою до відповідача в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України про сплату коштів за Договором. За таких обставин, суд приходить до висновку, що момент оплати коштів за виконані та прийняті за актом № 50 здачі-приймання проектної продукції по договору № 6022-09 від 18.11.2009 р. на суму 195 698, 00 грн. є таким, що ще не настав, а позов в цій частині подано передчасно.

Стосовно тверджень позивача про надіслання на адресу відповідача для підписання Акту здачі-приймання проектної продукції по договору № 6022-09 від 18.11.2009 р. на суму 574 302, 00 грн. та його неповернення відповідачем, то матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження існування такого акту, а також факту надіслання відповідачеві саме такого акту як підтвердження факту виконання робіт саме за спірним Договором, як-от опис вкладення у цінний лист, поштова квитанція тощо.

Оскільки за умовами Договору відповідач здійснює оплату вартості виконаних робіт після їх виконання, а позивачем не доведено факт виконання робіт на суму 574 302, 00 грн. шляхом надання такого акту на суму 574 302, 00 грн. для підписання відповідачеві, враховуючи, що останнім такий факт заперечується, то суд дійшов висновку, що підстав для стягнення з відповідача вартості імовірно виконаних робіт немає, а отже в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За відсутності доказів звернення до відповідача з вимогою про оплату вартості виконаних робіт, строк виконання яких Договором не встановлено, а також за відсутності доказів на підтвердження виконання робіт на суму 574 302, 00 грн., несплата відповідачем заявленої позивачем суми не вважається судом невиконанням умов Договору.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 770 000, 00 грн. є необґрунтованими, не доведені позивачем належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Оскільки судом встановлено, що момент оплати відповідачем вартості виконаних робіт не настав фактично, то позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання щодо сплати коштів мають похідний характер, а тому, відповідно, також не підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача стосовно відсутності бюджетного фінансування, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 N 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Таким чином, заперечення відповідача в частині відсутності коштів бюджетного фінансування не приймаються судом.

Однак з огляду на висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з інших підстав, судові витрати відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 17.06.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева