РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/11723/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення штрафних санкцій

Головуючий суддя Полякова К.В.

Суддя Нечай О.В.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Малярчук Ю.Б. (дов.№2-385д від 24.02.2015)

від відповідача: Мельник В.В. (дов.№2493 від 18.04.2014)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2014 порушено провадження у справі №910/11723/14 та призначено її до розгляду на 05.08.2014 року.

05.08.2014 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За наслідками розгляду спору у судовому засіданні 05.08.2014, суд, у задоволення клопотання представників сторін, продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та оголосив перерву до 19.08.2014 року.

У зв'язку із перебуванням судді Полякової К.В. на лікарняному, з метою дотримання процесуальних строків, розпорядженням в.о. Голови Господарського суду міста Києва від 19.08.2014 справу №910/11723/14 передано для вчинення процесуальних дій судді Літвіновій М.Є.

Відповідною ухвалою суду від 19.08.2014 вищезазначена справа прийнята та призначена суддею Літвіновою М.Є. до розгляду на 23.09.2014 року.

Розпорядженням в.о. Голови Господарського суду міста Києва від 26.08.2014, у зв'язку із виходом судді Полякової К.В. з лікарняного, справу №910/11723/14 передано їй для розгляду.

Ухвалою суду від 26.08.2014 справа №910/11723/14 прийнята до провадження суддею Поляковою К.В. та призначена до розгляду на 23.09.2014 року.

За наслідками судового засідання 23.09.2014, розгляд справи відкладено на 09.10.2014 року.

У судовому засіданні 09.10.2014, враховуючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, надане через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва до початку судового засідання, оголошено перерву до 24.10.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2014 призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника Голови Господарського суду міста Києва від 24.10.2014 визначено для розгляду справи №910/11723/14 колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Полякова К.В., судді Літвінова М.Є., Сташків Р.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2014 справа №910/11723/14 прийнята вищезазначеною колегією суддів до свого провадження та призначена до розгляду на 27.11.2014 року.

За наслідками судового засідання 27.11.2014, суд відклав розгляд справи на 23.12.2014, про що виніс відповідну ухвалу.

До початку судового засідання 23.12.2014 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені.

За наслідками судового засідання 23.12.2014, у задоволення клопотання представника відповідача, суд продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та оголосив перерву у судовому засіданні до 05.01.2015 року.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 05.01.2015, у зв'язку із перебуванням суддів Літвінової М.Є. та Сташків Р.Б. у відпустці, призначено у справі №910/11723/14 новий склад колегії суддів: головуючий суддя Полякова К.В., судді Босий В.П., Паламар П.І.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення може прийматися тільки тим суддею (суддями), який брав участь у розгляді справи з його початку. В разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи, з огляду на встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді, слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідною ухвалою суду від 05.01.2015 справа №910/11723/14 прийнята до провадження вищезазначеною колегією суддів та призначена до розгляду на 19.02.2015 року.

19.02.2015 судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Полякової К.В. у відряджені, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 у зв'язку із перебуванням судді Босого В.П. у відпустці, у справі №910/11723/14 призначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Полякова К.В., судді Нечай О.В., Паламар П.І.

Ухвалою суду від 02.03.2015 справа №910/11723/14 прийнята вищезазначеною колегією суддів до свого провадження та призначена до розгляду на 03.03.2015 року.

У судовому засіданні 03.03.2015 судом оголошено перерву до 07.04.2015 року.

За наслідками судового засідання 07.04.2015 судом постановлено ухвалу про продовження строків розгляду спору на п'ятнадцять днів та оголошено перерву у судовому засіданні до 12.05.2015 року.

У судовому засіданні 12.05.2015 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив задовольнити клопотання щодо зменшення штрафних санкцій, подане ним до суду 23.12.2014 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

10.10.2012 між Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник), та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (покупець), укладено договір поставки природного газу № УГВ 6419/21-12 (далі по тексту - Договір), відповідно до якого постачальник зобов'язується передавати покупцеві у 2013 році у власність природний газ власного видобутку (далі по тексту - газ) для потреб населення, а покупець приймати та оплачувати на умовах Договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору постачальник передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 13 856 000 000 (тринадцять мільярдів вісімсот п'ятдесят шість мільйонів) кубічних метрів.

Згідно з пунктом 3.1. Договору передача газу до магістральних газопроводів ДК "Укртрансгаз" та в розподільні мережі суб'єктів господарювання здійснюється на газорозподільних станціях (далі по тексту - ГРС) та пунктах виміру витрат газу ( далі по тексту - ПВВГ) ДК "Укргазвидобування".

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили, що кількість газу переданого покупцеві у звітному періоді, визначається за даними комерційних вузлів обліку газу, встановлених на ГРС (ПВВГ).

У пункті 3.5. Договору зазначено, що постачальник складає двосторонній акт приймання-передачі газу, який підписують уповноважені представники сторін. Також зазначено, що даний акт уповноважені представники сторін підписують до 8 (восьмого) числа місяця, наступного за місяцем поставки. Підписаний сторонами акт приймання - передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

Згідно з пунктом 4.1. Договору ціна газу за 1000 куб. м відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 29.12.2011 року №256 становить: 350 (триста п'ятдесят) гривень 00 копійок без ПДВ, крім того ПДВ - 70 (сімдесят) гривень 00 копійок, разом з ПДВ - 420 (чотириста двадцять) гривень, 00 копійок.

Пунктом 4.4 Договору сторони погодили загальну розрахункову суму Договору, що орієнтовно складає 4 849 600 000 (чотири мільярди вісімсот сорок дев'ять мільйонів шістсот тисяч ) гривень, 00 копійок без урахування ПДВ, крім того ПДВ - 969 920 000 (дев'ятсот шістдесят дев'ять мільйонів дев'ятсот двадцять тисяч) гривень, 00 копійок, разом - 5 819 520 000 ( п'ять мільярдів вісімсот дев'ятнадцять мільйонів п'ятсот двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Пунктом 5.1. передбачено, що розрахунки за газ здійснюються покупцем грошовими коштами в гривнях шляхом перерахування на рахунок постачальника вартості обсягу газу, що поставляється у поточному місяці на підставі наданого рахунку.

Згідно з пунктом 5.2. Договору остаточний розрахунок за фактично поставлений газ повинен бути проведений не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів з дати підписання Сторонами місячного акту приймання - передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків.

Відповідно до пункту 11.1. Договору, він вважається укладеним з дата його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін і діє з 01 січня 2013 до 31 грудня 2013, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного виконання.

30 січня 2013 між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування", яке є правонаступником всіх прав та обов'язків Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки природного газу від 10.10.2012 № УГВ6419/21-12 (надалі по тексту - Додаткова угода № 1 до Договору), якою внесено наступні зміни до тексту Договору. У преамбулі Додаткової угоди № 1 до Договору найменування Постачальника "Дочірня компанія "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" замінено на найменування "Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування".

Пункт 4.1. Розділу 4 Договору було викладено в наступній редакції: "Ціна газу за 1000 куб. м з 01.01.2013 відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 27.12.2012 № 1830 становить: 349 (триста сорок дев'ять) гривень 20 копійок без ПДВ, крім того ПДВ - 69 (шістдесят дев'ять) гривень, 84 копійки, разом з ПДВ - 419 (чотириста дев'ятнадцять) гривень 04 копійки".

Пункт 4.4. Розділу 4 Договору було викладено в наступній редакції: "Загальна розрахункова суму Договору орієнтовно складає 4 838 515 200 (чотири мільярди вісімсот тридцять всім мільйонів п'ятсот п'ятнадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок без урахування ПДВ, крім того ПДВ - 967 703 040 (дев'ятсот шістдесят сім мільйонів сімсот три тисячі сорок) гривень, 00 копійок, разом - 5 806 218 240 (п'ять мільярдів вісімсот шість мільйонів двісті вісімнадцять тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок.

Відповідно до пункту VI Додаткової угоди № 1 до Договору, вона набирає чинності з моменту підписання і є невід'ємною частиною Договору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до акту приймання-передачі газу від 31 серпня 2013 Позивач передав Відповідачу природний газ власного видобутку в кількості 1 114 593 152 м. куб. на суму 467 059 114,42 грн. Відповідач оплатив поставлений Позивачем в серпні 2013 року природний газ наступним чином: - у жовтні 2014 року в сумі 26 352 355,47 грн. шляхом підписання заяви про зарахування однорідних вимог від 01.10.2013 року; - у січні 2014 року - у сумі 342 556 545,23 грн., згідно платіжних доручень №2000653, №2000645, №2000654, №2000533, 2000499, 2000500, 2000498, 2000496, 2000495, 2000494, 2000497 від 30.01.2014 року; - у лютому 2014 року - у сумі 98 150 213,72 грн., шляхом підписання заяви про зарахування однорідних вимог від 04.02.2014 року та відповідно до платіжного доручення № 2001280 від 18.02.2014 року.

Надалі, згідно акту приймання-передачі газу від 30.09.2013 позивач передав відповідачу природний газ власного видобутку в кількості 1 114 593 152 м. куб. на суму 454 056 104,59 грн., який ПАТ «Нафтогаз України» оплатило у вересні 2013 року наступним чином: - у лютому 2014 року - у сумі 334 814 330,31 грн. згідно платіжних доручень № 2001282 від 18.02.2014, № 2001439, № 2001427, №2001416, №2001415, №2001415, № 2001414 від 24.02.2014 року, платіжних доручень № 2001466, №2001413, №2001412, № 2001411, №2001409 від 25.02.2014 року, платіжних доручень № 2001438, № 2001417 від 26.02.2014 року, платіжного доручення № 2001637 від 28.02.2014 року; - у березні 2014 року - у сумі 119 241 774,28 грн. відповідно до платіжних доручень №2001529, №2001530, №2001531 від 04.03.2014 року, №2001846 від 07.03.2014 року, № 2002190 від 19.03.2014 року, № 2002275 від 20.03.2014 року, № 2002217, № 2002210 від 21.03.2014 року.

У жовті 2013 року позивач передав відповідачу природний газ власного видобутку в кількості 1122 841 052 м. куб. на суму 470 515 314,43 грн. згідно акту приймання-передачі газу від 30 жовтня 2013 року. Поставлений у жовтні 2013 газ, відповідач оплатив наступним чином: - у березні 2014 року - у сумі 185 742 275,55 грн. згідно платіжних доручень № 2002210, № 2002205, №2002204, №2002203 від 21.03.2014 року, №2002209, №2002208, №2002206 від 24.03.2014 року, №2002207, №2002220, №202219 від 25.03.2014 року, №820172 від 26.03.2014 року, № 2002218 від 27.03.2014 року; - у квітні 2014 року - у сумі 284 773 038,88 грн. згідно платіжних доручень №2003041 від 02.04.2014 року, платіжних доручень №2003448, № 2003447 від 11.04.2014 року, № 2003575 від 16.04.2014 року, № 2003600 від 17.04.2014 року, № 2003634, № 2003635 від 18.04.2014 та заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.04.2014 року.

Відповідно до акту приймання-передачі газу від 30 листопада 2013 позивач передав відповідачу природний газ власного видобутку в кількості 1 088 902 068 м. куб. на суму 456 293 522,57 грн., який оплачений останнім у листопаді 2013 року наступним чином: - у квітні 2014 року - у сумі 367 769 616,42 грн.(платіжні доручення №2003636 від 18.04.2014 року, №2003798, №2003744 від 24.04.2014, №2003750, №2003746, №2003747, №2003745, №2003742, №2003741 від 25.04.2014 року, №2003752, №2003755, №2003753, №2003756, №2003751, №2003754 від 28.04.2014, №2004002, №2003748 від 29.04.2014, №2004032 від 30.04.2014 року; - у травні 2014 року - у сумі 88 556 906,15 грн. згідно платіжних доручень №2004227 від 08.05.2014, №2004428 від 16.05.2014, №2004476 від 19.05.2014, №2004568 від 21.05.2014 року.

У грудні 2013 року позивачем поставлено відповідачеві природного газу у кількості 1 131 297 010 м. куб. на суму 474 058 699,07 грн. відповідно до акту приймання-передачі газу від 31 грудня 2013 року. Поставлений у грудні 2013 року природний газ відповідачем оплачений частково наступним чином: - у травні 2014 року - у сумі в сумі 79 633 997,78 грн. згідно платіжних доручень № 2004569 від 21.05.2014 року, № 2004658, № 2004660 від 23.05.2014 року. Залишок несплаченої грошової суми, що є вартістю поставленого природного газу становить - 394 424 701,29 грн. та є таким, що не сплачений відповідачем.

Шляхом претензійно-позовної процедури позивачем було подано до суду позови, у межах яких він просив стягнути на свою користь пеню та штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язання у період з 03.08.22013 по 03.10.2013 року.

У межах даного позову, ПАТ «Укргазвидобування» просить стягнути з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» пеню, 3 відсотк річних від суми прострочених платежів за поставлений позивачем природний газ:

- у серпні 2013 року за період 04.10.2013 - 18.02.2014;

- у вересні 2013 року за період 28.10.2013 - 21.03.2014;

- у жовтні 2013 року за період 28.11.2013-18.04.2014;

- у листопаді 2013 року за період 27.12.2013-21.05.2014;

- у грудні 2013 року за період 27.01.2014-25.05.2014 року.

Так, позивачем заявлено до стягнення 105 687 092,79 грн. пені та 23 142 904,61 грн. суму трьох відсотків річних, а також штраф від простроченої суми за поставлений позивачем природний газ у вересні- грудні 2013 року за договором № УГВ 6419/21-12 від 10.10.2012 у розмірі 185 492,36 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою договір № УГВ 6419/21-12 від 10.10.2012 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки нафтопродуктів виконав належним чином, зауважень щодо поставки нафтопродуктів від відповідача не надходило, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за період з травня по серпень 2013 року, які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично поставлений газ повинен бути проведений не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів з дати підписання Сторонами місячного акту приймання - передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків.

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині проведення своєчасної оплати за поставлений позивачем природний газ згідно Договору, зокрема, поставлений позивачем у серпні - грудні 2013 року.

Із наданої до суду банківської виписки про рух грошових коштів на рахунку позивача вбачається, що оплати відповідачем здійснювались, однак із порушенням строків, передбачених договором. У межах судового розгляду наведені обставинами сторонами не заперечувались.

Відповідно до пункту 7.3. Договору за порушення строку оплати покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу та додатково стягується штраф у розмірі 0,01 % від простроченої суми.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з положеннями пункту 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки судом встановлено наявність у діях відповідача порушенням умов договору, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування відповідальності (нарахування пені та штрафу) відповідно до умов пункту 7.3 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд, перевірив доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені та визнає його таким, що здійснений із додержанням умов договору та норм чинного законодавства.

Окрім того, позивач, керуючись пунктом 7.3. Договору, просить суд стягнути з відповідача штраф на загальну суму 185 492,36 грн.

Як зазначено судом вище, пунктом 7.3. Договору сторони погодили, що за порушення строку оплати з покупця на користь постачальника, крім суми заборгованості, додатково стягується штраф у розмірі 0,01 % від простроченої суми.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі № 42/252 та від 09.04.2012 у справі № 20/246-08 та є обов'язковою для застосування у розумінні положень статті 111-28 ГПК України.

З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків оплати за поставлений позивачем природний газ є законними та обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок штрафу наданий позивачем, суд визнає його арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за період з вересень-грудень 2013 року у розмірі 185 492,36 грн., підлягають задоволенню у повному обсязі.

Одночасно, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, яке мотивоване недоотриманням Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" коштів від споживачів та несвоєчасним проведенням розрахунків за спожитий газ, а також скрутним фінансовим становищем відповідача, суд зазначає наступне.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків і за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно із ст. 233 ГК у разі коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому має бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливо¬ті. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності є прямою вимогою закону до договору.

Зокрема, сума неустойки (пені), яка передбачається в договорі, має бути розумною.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, розумною може вважатися сума, яка орієнтовно відповідає правилам, зазначеним у ст. 3 вказаного Закону.

З системного аналізу вищевикладеного, враховуючи, що суму основної заборгованості відповідачем не могло бути погашено з незалежних від нього обставин в установлені договором строки, оскільки він залежав від інших контрагентів, а одночасне спрямування всіх належних відповідачу коштів на своєчасне виконання грошових зобов'язань перед позивачем могло спричинити затримання чи навіть зупинення господарської діяльної відповідача, тоді як він є стратегічним державним підприємством з постачання природного газу, і при цьому у подальшому відповідач здійснював погашення заборгованості, а прострочення, що мало місце, не завдало збитків позивачу, оскільки за даним рішення суду стягуються на користь позивача компенсаційні санкції у порядку ст. 625 ЦК України, а також приймаючи до уваги майновий стан відповідача, то суд, у відповідності до ст. 233 ГК України вбачає підстави для зменшення на 90% заявленого до стягнення розміру пені й штрафу, та стягує з відповідача пеню та штраф у розмірі 10 568 709,28 грн. та 18 549,24 грн. відповідно.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором, позивачем правомірно нараховано 3 % річних та, перевіривши наданий позивачем арифметичний розрахунок 3 % річних у розмірі 23 142 904,61 грн., суд вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає приписам законодавства про порядок та строки нарахування, у зв'язку із чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки. Аналогічну правову позицію викладено в п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Виходячи з вищевикладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення штрафних санкцій - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, місто Київ, вулиця Кудрявська, 26/28; ідентифікаційний код 30019775) 10 568 709 (десять мільйонів п'ятсот шістдесят вісім тисяч сімсот дев'ять) гривень 28 копійок пені, 23 142 904 (двадцять три мільйони сто сорок дві тисячі дев'ятсот чотири) гривні 61 копійку - три відсотки річних, штраф у розмірі 18 549 (вісімнадцять тисяч пятсот сорок дев'ять) гривень 24 копійки та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 12.05.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 19.05.2015 року

Головуючий суддя К.В. Полякова

Суддя О.В. Нечай

Суддя П.І. Паламар