РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа № 910/8545/15-г

Суддя господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЖУРАВЛИНА»
доУкраїнсько-Німецького товариства з обмеженою відповідальністю «РЕФАВТОТРАНС» (ЛТД)
простягнення 83839,15 грн,
за участю представників сторін:
позивача:Жученя Ю.Ю. (довіреність від 02.01.2015 № 1);
відповідача:Білоусова О.О. (довіреність від 01.06.2015 б/н); Черних В.М. - директор (виписка з ЄДР ЮО та ФОП),

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ЖУРАВЛИНА» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Українсько-Німецького товариства з обмеженою відповідальністю «РЕФАВТОТРАНС» (ЛТД), в якому заявлені вимоги про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 83839,15 грн, з яких: 14999,50 грн - основний борг; 35492,55 грн - штраф в розмірі 15 %; 22600,00 грн - втрати від інфляції; 10747,10 грн - 3 % річних.

Позов мотивований тим, що відповідачем не оплачено в повному обсязі товар, поставлений йому позивачем на підставі договору від 01.01.2009 № 39/09 товару, у зв'язку із чим, позивачем заявлені наведені вище позовні вимоги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2015 прийнято вказаний вище позов ТОВ фірма «ЖУРАВЛИНА» до розгляду та порушено провадження у справі № 910/8545/15-г.

Ухвалою від 18.05.2015 задоволено заяву відповідача про продовження строку розгляду спору в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач, скориставшись правом, передбаченим ст. 59 ГПК України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з огляду на таке. Відповідач вказує, що сума основної заборгованості за договором поставки відсутня, її було погашено. Щодо штрафу в сумі 35492,55 грн відповідач зазначив, що за даною вимогою сплив строк спеціальної позовної давності. Також відповідач заперечує проти застосування правил, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Позивач, у свою чергу, у своїх письмових поясненнях (від 03.06.2015 № 06-15/63) заперечив проти спливу строку спеціального строку позовної давності та мотивував це тим, що перебіг вказаного строку, на його думку, розпочався на восьмий день після пред'явлення відповідачеві листа-вимоги від 15.05.2015 № 05-15/44, оскільки договором не передбачено порядку сплати відповідачем штрафу.

В судовому засіданні 03 червня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважних представників сторін спору, судом встановлено таке.

Між товариством з обмеженою відповідальністю фірма «ЖУРАВЛИНА», як постачальником, та Українсько-Німецьким товариством з обмеженою відповідальністю «РЕФАВТОТРАНС» (ЛТД), як покупцем, укладено договір поставки від 01.01.2009 № 39/09 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити паливно-мастильні матеріали (далі - товар), за усними та письмовими заявками покупця, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору отримання товару здійснює водій, який є представником покупця, транспортний засіб якого занесений в реєстр, затверджений покупцем.

Згідно з п. 5.1 договору відпуск товару здійснюється на умовах попередньої оплати.

В п. 5.2 договору сторонами визначено, що у випадку усної домовленості між сторонами, оплату за поставлений товар покупець може проводити на протязі 5 (п'яти) банківських днів з дати виписки рахунків та накладної, але не пізніше, ніж за 10 (десять) банківських днів від дати останнього отримання товару по відомості на відпуск нафтопродуктів.

При невиконанні порядку та умов розрахунків, визначених договором, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення (п. 6.2 договору).

Також у відповідності до п. 6.4 договору у випадку коли заборгованості за поставлений товар, згідно з договором, перевищує термін в тридцять днів покупець сплачує постачальникові штраф в розмірі 15 % від суми заборгованості.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи із змісту правовідносин сторін, які ґрунтуються на договорі, вони є відносинами з поставки, а тому їх права і обов'язки визначаються, зокрема, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (частини 1, 2 ст. 712 ЦК України)

Як свідчать матеріали справи, позивачем у період з березня 2012 року по травень 2013 року поставлявся, а відповідачем отримувався товар на підставі договору. Наведені фактичні обставини підтверджуються відомостями на відпуск нафтопродуктів, які підписані з боку відповідача його водіями, та засвідчені копії яких містяться у справі.

Водночас суд відзначає, що факт поставки і отримання товару на підставі договору сторонами спору не заперечується.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок, як вказує позивач, порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором. ТОВ фірма «ЖУРАВЛИНА» у позові зазначило, що відповідачем не в повному обсязі оплачено товар, сума заборгованості складає 14999,50 грн.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з наведених вище норм права та пункту 5.2 договору, відповідач був зобов'язаний здійснити повну оплату товару на користь позивача, в будь-якому випадку, не пізніше, ніж за 10 (десять) банківських днів від дати останнього отримання товару по відомості на відпуск нафтопродуктів.

Однак, судом встановлено, що відповідачем погашено перед позивачем суму основної заборгованості в розмірі 14999,50 грн вже після направлення позивачем позову до господарського суду (згідно з відбитком штампу поштового зв'язку на конверті - 01 квітня 2015 року), про що свідчать реєстр розрахункових документів та акт звірки взаємних розрахунків, підписаного керівниками та бухгалтерами сторін спору.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що провадження у даній справі в частині вимоги про стягнення з відповідача суми основної заборгованості, розмір якої складає 14999,50 грн, підлягає припиненню в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, тобто у зв'язку із відсутністю предмета спору в цій частині.

При цьому, виходячи з аналізу первинних бухгалтерських документів, на яких ґрунтується позов, виставлених позивачем рахунків на оплату товару, платіжних доручень та умов договору, які регулюють порядок розрахунків, суд дійшов висновку, що відповідачем допускалися прострочення виконання грошового зобов'язання у зв'язку із чим, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 15 %, втрат від інфляції та 3 % річних.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

При вирішенні спору в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 15 % від суми заборгованості, суд виходить з такого.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В той же час, відповідач у своєму відзиві зазначив про те, що спеціальна позовна давність за вимогою щодо застосування до відповідача господарської санкції шляхом стягнення штрафу сплила.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В абзаці 7 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз'яснено, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

З урахуванням викладеного суд відзначає, що відповідачем у відзиві зроблено заяву про застосування спеціальної позовної давності до позовної вимоги щодо стягнення штрафу.

Дослідивши розрахунок штрафу, здійсненого позивачем, судом встановлено таке. Позивачем взято до розрахунку вказаної вимоги, зокрема рахунок-фактуру від 20.05.2013 № Ж2-04124, який сформовано на підставі останніх поставок товару, здійснених у період часу з 13 травня 2013 року по 20 травня 2013 року згідно з відомостями № 61-СН 20/13 та № 61 МН-20/13.

Виходячи з умов, визначених сторонами у пунктах 5.2 та 6.1 договору, у позивача виникло право вимоги штрафу за вказаними відомостями починаючи з 04 липня 2013 року (20 травня 2013 року - останній день отримання товару+10 банківських днів+30 днів).

З наведеного вбачається, що позивач мав право звернутися до суду із вимогою щодо стягнення з відповідача штрафу за прострочення останнім оплати товару, поставленого згідно із відомостями № 61 МН-20/13, у період часу з 04 липня 2013 року по 03 липня 2014 року.

Однак, як судом встановлено вище, що позивачем надіслано позов у даній справі 01 квітня 2015 року, тобто із пропуском спеціальної позовної давності.

Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 15 % від суми заборгованості, сума якого складає 35492,55 грн задоволенню не підлягає в силу заявленої відповідачем заяви про застосування до вказаної вимоги наслідків спливу річного строку позовної давності.

Відносно решти заявлених позовних вимог суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін спору, які ґрунтуються на договорі поставки від 01.01.2009 № 39/09 має місце допущене відповідачем прострочення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 10747,10 грн та втрат від інфляції в сумі 22600,00 грн є правомірними, а тому підлягають задоволенню повністю згідно зі здійсненим позивачем розрахунком таких вимог, які судом перевірені визнані вірними.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 5 ст. 49 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі 910/8545/15-г в частині позовної вимоги про стягнення з Українсько-Німецького товариства з обмеженою відповідальністю «РЕФАВТОТРАНС» (ЛТД) на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЖУРАВЛИНА» основної заборгованості в сумі 14999,50 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн 50 коп. припинити в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

3. Стягнути з Українсько-Німецького товариства з обмеженою відповідальністю «РЕФАВТОТРАНС» (ЛТД) (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, буд. 10-А ідентифікаційний номер 25590882, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЖУРАВЛИНА» (34500, Рівненська область, Сарненський район, м. Сарни, вул. Варшавська, буд. 9-А; ідентифікаційний код 13994640, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) три проценти річних в сумі 10747,10 (десять тисяч сімсот сорок сім) грн 10 коп.; втрати від інфляції в сумі 22600,00 (двадцять дві тисячі шістсот) грн 00 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1053,56 (одна тисяча п'ятдесят три) грн 56 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. В іншій частині позовних вимогу у даній справі відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 червня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань