номер провадження справи 34/94/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 Справа № 908/2342/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретарі Яровенко Г.В.

За участю представників: від позивача не зявився; від відповідача ОСОБА_1, особисто, паспорт НОМЕР_3, виданий 20.04.1999р. Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/2342/15-г,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Аквафор-Центр (юридична адреса: 02092, м. Київ, вул. Довбуша, буд. 32; фактична адреса: 04201, м. Київ, вул. Полярна, буд. 12-А);

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1);

про стягнення 20832,01 грн.

Сутність спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю Аквафор-Центр звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором поставки № 3/1-Х від 03.01.2013 р. в розмірі 20832,01 грн., з яких: 14109,89 грн. основного боргу, 5767,49 грн. інфляційних втрат та 954,63 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.04.2015 р., позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2342/15-г, присвоєно номер провадження 34/94/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 18.05.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.05.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладений на 08.06.2015р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.01.2013 року між ТОВ Аквафор-Центр та і ФОП ОСОБА_1 був укладений договір поставки № 3/1-Х. На виконання умов договору позивач поставив відповідачу продукцію згідно видаткової накладної № 6548 від 25.10.2013р. на суму 116109,89 грн. Однак, відповідач взяті на себе за договором зобовязання виконав неналежним чином, оплату за отриману продукцію здійснив лише частково в сумі 102000 грн. Залишок заборгованості складає 14109,89 грн. За порушення грошових зобовязань позивачем ФОП ОСОБА_1 нараховано 3% річних у сумі 954,63 грн. за загальний період: з 01.11.2013р. по 31.03.2015р. та втрати від інфляції 5767,49 грн. за період: з листопада 2013р. по березень 2015р. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 2, 12, 15, 44, 54-57 ГПК України, ст.ст. 11, 509, 526, 625, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 218, 222 ГК України.

18.05.2015 р. до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Аквафор-Центр надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначає, що після порушення провадження у справі відповідачем частково погашено заборгованість за спірним договором в сумі 1000 грн., що підтверджується реєстрами прийнятих платежів: від 22.04.2015 р. на суму 500 грн.; від 05.05.2015 р. на суму 500 грн. таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 19832,01 грн. заборгованості, з яких сума 13109,89 грн. основного боргу, сума 954,63 грн. 3% річних, сума 5767,49 грн. втрат від інфляції.

Заяву ТОВ Аквафор-Центр на підставі ст. 22 ГПК України прийнято судом до розгляду.

Представник позивача в судове засідання 08.06.2015р. засідання не зявився, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника.

ФОП ОСОБА_1, особисто, заперечив проти задоволення позовних вимог, усно зазначив, що договір він не підписував, товар за ним не отримував, часткові оплати не здійснював.

Згідно ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

За клопотанням представника відповідача, розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2013 року між ТОВ Аквафор-Центр (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) укладено договір поставки № 3/1-х (далі договір № 3/1-х).

Згідно п. 2.1. договору № 3/1-х продавець зобовязаний поставити покупцю партію продукції, відповідно до поданої у встановленому даним договором заявки покупця, а покупець зобовязується оплатити поставлену партію продукції, у встановленому даним договором порядку, з метою подальшої оптової та роздрібної реалізації даної продукції в межах території збуту.

Продукцією, відповідно до п. 1.1. договору № 3/1-х, є водоочисники, змінні фільтруючи модулі, комплектуючі до водоочисників, сировина та матеріали, що використовуються у їх виробництві, та інше визначене у специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору.

Пунктом 4.1. договору № 3/1-х на продавця покладений обовязок постачати продукцію за відпускними цінами, зазначеними в специфікації.

Відповідно до п. 6.1. договору № 3/1-х, продукція оплачується покупцем у безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця у розмірі 100% вартості замовлення продукції, зазначеної в погодженій постачальником заявці покупця, протягом 3 банківських днів з моменту погодження заявки постачальником. Оплата продукції також може здійснюватись готівковими коштами через РРО продавця.

Пунктом 7.1. договору № 3/1-х сторони узгодили, що продукція вважається прийнятою покупцем після підписання відповідних документів (товарні накладні, товарно-транспортні накладні тощо).

Згідно п. 10.1 договору № 3/1-х, він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2013р.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виконуючи умови договору № 3/1-х ТОВ Аквафор-Центр поставив відповідачу продукцію згідно видаткової накладної № 6548 від 25.10.2013 р. на суму 116109,89 грн.

Однак, відповідач договірних зобов'язань належним чином не виконав, оплату за отриманий товар у встановлений договором строк та в повному обсязі не здійснив, чим порушив умови договору.

На день подання позовної заяви від покупця, в рахунок оплати за поставлену по вищезазначеній видатковій накладній продукцію, перераховано грошові кошти в розмірі 102000,00 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками та реєстрами прийнятих платежів засвідчених АТ УкрСиббанк. Сума заборгованості складала 14109,89 грн.

Після порушення провадження по справі відповідачем ще оплачено продукцію на загальну суму 1000 грн. (500грн.-24.04.2015р. та 500грн.-05.05.2015р.), що підтверджується реєстрами прийнятих платежів для ТОВ Аквафор-Центр з печаткою банківської установи. Позивачем на цю суму позовні вимоги зменшено.

Таким чином залишок заборгованості за договором № 3/1-х складає 13109,89 грн.

Згідно з нормою ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Враховуюче вищевикладене та той факт, що на момент розгляду спору по суті відповідач не надав доказів повної оплати поставленої продукції за договором № 3/1-х, вимога позивача про стягнення 13109,89 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 954,63 грн. за загальний період: 01.11.2013р. по 31.03.2015 р. та інфляційні втрати в розмірі 5767,49 грн. за період: листопад 2013 р. березень 2015 р.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність нарахування 3% річних та встановлено, що позивачем не вірно визначено кількість днів прострочення, на які нараховується 3 % річних, помилково вважаючи день здійснення оплати відповідачем днем прострочки виконання грошового зобовязання в повному обсязі, без врахування оплаченої ним суми.

Відповідно до п. 1.9 постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України № 908/2195/13 від 21.11.2013 р.

Таким чином, судом встановлено, що правильною сумою до стягнення 3 % річних є 944,97 грн., яка підлягає задоволенню. В іншій частині стягнення 3 % річних слід відмовити.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції судом встановлено, що хоча позивач зазначив період нарахування: листопад 2013 р. березень 2015 р., фактично у розрахунку останній індекс інфляції взято ним за лютий 2015р. і втрати від інфляції нараховано саме по лютий 2015р. (включно), індекс за березень 2015р. ТОВ Аквафор-Центр у розрахунку не вказаний і до зведеного індексу інфляції не включено.

Таким чином, фактично період нарахування втрат від інфляції позивачем визначено: листопад 2013 р. лютий 2015 р.

За підрахунками суду правильною сумою втрат від інфляції за період: листопад 2013 р. лютий 2015 р. є 5770,99 грн., але з урахуванням того, що суд не може виходити за межі заявлених вимог, стягненню підлягає заявлена сума втрат від інфляції 5767,49 грн.

Таким чином, в цілому позовні вимоги задовольняються частково.

Твердження відповідача щодо неотримання ним продукції за договором та нездійснення ним часткової оплати за договором суд розцінює критично, виходячи з наступного.

Договір № 1/3-х укладений між сторонами 03.01.2013р. Матеріали справи містять видаткові накладні за весь період дії договору (з 03.01.2013р. до 31.12.2013р.), які свідчать про постачання ТОВ Аквафор-Центр продукції ФОП ОСОБА_1 та виписки з рахунків позивача, які свідчать про оплату цієї продукції відповідачем, а саме:

- видаткова накладна № Акв-000328 від 17.01.2013р. на суму 47903,18 грн.; видаткова накладна № Акв-000902 від 07.02.2013р. на суму 67883,64 грн.; видаткова накладна № Акв-002268 від 28.03.2013р. на суму 92003,04 грн.; видаткова накладна № Акв-003130 від 26.04.2013р. на суму 76952,47 грн.; видаткова накладна № Акв-004168 від 14.06.2013р. на суму 57915,10 грн.; видаткова накладна № Акв-005175 від 09.08.2013р. на суму 109170,14 грн.;

- оплати згідно банківських виписок: 12903,18 грн. 30.01.2013р.; 35000,00 грн. 30.01.2013; 50000,00 грн. 13.02.2013р.; 17883,64 грн. 20.02.2013р.; 50000,00 грн. 12.04.2013р.; 42003,04 грн. 22.04.2013р.; 66000,00 грн. 30.05.2013р.; 10952,47 05.06.2013р.; 42000,00 грн. 07.08.2013р.; 15915,10 грн. 16.08.2013р.; 85000,00 грн. 11.10.2013р.; 24170,14 грн. 31.10.2013р.

Неоплаченою у повному обсязі залишилася лише остання накладна № 6548 від 25.10.2013р. на суму 116109,89 грн. Втім, продукція, що поставлена за нею майже цілком відповідачем оплачена, залишок заборгованості складає 13109,89 грн.

Необхідно зазначити, що у всіх банківських виписках та реєстрах прийнятих платежів, які свідчать про часткову оплату відповідача за договором № 3/1-х, платником значиться саме ОСОБА_1, всі платежі здійснено з посиланням на договір, укладений між сторонами або на рахунки виставлені позивачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Жодного доказу на підтвердження викладених вище обставин, відповідачем суду не надано.

Господарський суд, вважає за необхідне розяснити ФОП ОСОБА_1, що у разі наявності в нього в подальшому фактичних даних, що в установленому порядку спростують факти, які було покладено в основу даного судового рішення, він не позбавлений можливості звернутися до суду в порядку розділу ХІІІ ГПК України з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Аквафор-Центр (юридична адреса: 02092, м. Київ, вул. Довбуша, буд. 32; фактична адреса: 04201, м. Київ, вул. Полярна, буд. 12-А, ідентифікаційний код юридичної особи: 35454738) 13 109 (тринадцять тисяч сто девять) грн. 89 коп. основного боргу, 944 (девятсот сорок чотири) грн. 97 коп. 3% річних, 5 767 (пять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 49 коп. втрат від інфляції, 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 11 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Суддя А.О. Науменко