РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/10678/15

За позовомПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз»
доПублічного акціонерного товариства «Енергобанк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр муніципальних систем управління»
простягнення 51633 грн. 06 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Бобко Т.Є. представник за довіреністю № 02/15-Д від 30.12.2014;

від відповідача: не зявились.

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: не зявились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.04.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про стягнення 51633 грн. 06 коп., з яких 47530 грн. 92 коп. основного боргу, 3879 грн. 84 коп. пені та 222 грн. 30 коп. 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства та укладеного між сторонами Договору про автоматизований прийом та обробку платежів з спожитий природний газ від населення № 641/13 від 08.04.2013 не у повному обсязі перерахував на рахунок позивача № 87 грошові кошти, сплачені населенням за спожитий природний газ, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 47530 грн. 92 коп. Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за Договором про автоматизований прийом та обробку платежів з спожитий природний газ від населення № 641/13 від 08.04.2013, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3879 грн. 84 коп. пені та 222 грн. 30 коп. 3% річних за період з 11.02.2015 по 08.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 порушено провадження у справі № 910/10678/15; розгляд справи призначено на 25.05.2015; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр муніципальних систем управління».

19.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр муніципальних систем управління» зазначило, що протягом січня 2015 року від населення за спожитий газ було прийнято платежів на загальну суму 49759 грн. 71 коп., у підтвердження чого надало суду належним чином засвідчені копії зведених відомостей по сплаті за комунальні послуги за вказаний період.

У судовому засіданні 25.05.2015 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому визнав неналежне виконання умов Договору про автоматизований прийом та обробку платежів з спожитий природний газ від населення № 641/13 від 08.04.2013 щодо перерахування грошових коштів на рахунок позивача № 87. Однак, відповідач зазначив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.02.2015 № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» строком на три місяці з 13.02.2015 по 12.05.2015 включно. Крім того, виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 93 від 30.04.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» до 11.06.2015 включно. Таким чином, з огляду на те, що вимоги позивача про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 51633 грн. 06 коп. є вимогою кредитора до банку, задоволення якої здійснюється у спеціальному порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» не підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 08.06.2015.

У судовому засіданні 08.06.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 08.06.2015 не зявився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи у судове засідання 08.06.2015 не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20510116 від 29.04.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У судовому засіданні 08.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

08.04.2013 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (підприємство), Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр муніципальних систем управління» (центр) укладено Договір про автоматизований прийом та обробку платежів з спожитий природний газ від населення № 641/13, відповідно до умов якого підприємство, яке є володільцем бази персональних даних фізичних осіб споживачів послуг природного газу доручає банку здійснювати прийом платежів від населення за спожитий газ на компютерній техніці з використанням програмного забезпечення центру та відповідних форматів обміну даними, що підтримуються центром і перераховувати отримані кошти на рахунок підприємства № 3172, ФВОУ АТ «Ощадбанк», МФО 302076, .

Додатковою угодою № 1 до Договору від 01.07.2013 сторони внесли зміни до п. 1.1 Договору та виклали його у новій редакції, зазначивши, що підприємство, яке є володільцем бази персональних даних фізичних осіб споживачів послуг природного газу доручає банку здійснювати прийом платежів від населення за спожитий газ на компютерній техніці з використанням програмного забезпечення центру та відповідних форматів обміну даними, що підтримуються центром і перераховувати отримані кошти на рахунок підприємства № 87, Філія вінницьке ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 302076, .

Відповідно до п. 1.2 Договору, підприємство, яке є володільцем бази персональних даних фізичних осіб споживачів послуг природного газу доручає центру на засадах розпорядника виконувати централізовану обробку платежів, прийнятих банком від населення за спожитий газ; надавати інформацію підприємству про суми грошових коштів, які підлягають перерахуванню на його користь.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору, банк зобовязується здійснювати прийом платежів від населення за спожитий газ на компютерній техніці з використанням програмного забезпечення центру та відповідних форматів обміну даними, що підтримується центром.

Згідно з п. 2.2.2 Договору, банк зобовязується згідно інформації центра щоденно перераховувати кошти, які надходять в його приймальні пункти від населення за спожитий газ на рахунок підприємства, але не пізніше наступного робочого дня банка з відміткою, за який період проводиться оплата.

Згідно з п. 2.2.3 Договору, банк зобовязується щоденно надавати інформацію центру про прийом коштів від населення за спожитий газ на користь підприємства.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору, центр зобовязується щоденно надавати підприємству зведену інформацію про прийняті банком кошти від населення за спожитий газ на користь підприємства.

Згідно з п. 6.1 Договору, строк дії цього Договору встановлюється з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом року та вважається пролонгованим в подальшому на кожний наступний річний термін, якщо жодна із сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не надішле іншим сторонам пропозиції щодо розірвання цього договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що за період з 06.01.2015 по 22.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр муніципальних систем управління» отримало інформацію від відповідача про прийняті платежі від населення за спожитий природний газ на загальну суму 49759 грн. 71 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями зведених відомостей по сплаті за комунальні послуги від 06.01.2015 (на користь позивача сплачено 7146 грн. 89 коп.), від 08.01.2015 (на користь позивача сплачено 1743 грн. 54 коп.), від 09.01.2015 (на користь позивача сплачено 5997 грн. 09 коп.), від 12.01.2015 (на користь позивача сплачено 5445 грн. 68 коп.), від 13.01.2015 (на користь позивача сплачено 8954 грн. 82 коп.), від 14.01.2015 (на користь позивача сплачено 5767 грн. 71 коп.), від 15.01.2015 (на користь позивача сплачено 3386 грн. 15 коп.), від 16.01.2015 (на користь позивача сплачено 3202 грн. 45 коп.), від 17.01.2015 (на користь позивача сплачено 985 грн. 88 коп.), від 19.01.2015 (на користь позивача сплачено 3208 грн. 74 коп.), від 20.01.2015 (на користь позивача сплачено 2014 грн. 23 коп.), від 21.01.2015 (на користь позивача сплачено 964 грн. 15 коп.) та від 22.01.2015 (на користь позивача сплачено 942 грн. 38 коп.).

Таким чином, за період з 06.01.2015 по 22.01.2015 відповідачем прийняті грошові кошти від населення за спожитий природний газ у загальному розмірі 49759 грн. 71 коп., що також підтверджується реєстром платежів з 01.01.2015 по 31.01.2015 та зведеною відомістю по сплаті за комунальні послуги з 01.01.2015 по 31.01.2015 (належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи), та не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Як встановлено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.2.2 Договору, банк зобовязується згідно інформації центра щоденно перераховувати кошти, які надходять в його приймальні пункти від населення за спожитий газ на рахунок підприємства, але не пізніше наступного робочого дня банка з відміткою, за який період проводиться оплата.

Таким чином, свій обовязок з перерахування коштів, сплачених населенням за спожитий газ за період з 06.01.2015 по 22.01.2015 у загальному розмірі 49759 грн. 71 коп., відповідач повинен був здійснити не пізніше наступного робочого дня від дня надходження коштів.

Втім, свій обовязок з перерахування коштів на рахунок позивача № 87 відповідач виконав часткового, перерахувавши 06.02.2015 грошові кошти у розмірі 1156 грн. 90 коп. та 11.02.2015 грошові кошти у розмірі 1071 грн. 89 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями банківських виписок за 06.02.2015 та 11.02.2015, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 47630 грн. 92 коп. (грошові кошти, які отримано від населення та перераховано на рахунок позивача).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» у загальному розмірі 47530 грн. 92 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не заперечувалось у відзиві, поданому представником позивача у судовому засіданні 25.05.2015.

Однак, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.02.2015 № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк», згідно з яким з 13.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк».

Тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» запроваджено строком на три місяці з 13.02.2015 по 12.05.2015 включно.

Крім того, з метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 93 від 30.04.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» до 11.06.2015 включно.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Питання запровадження та здійснення тимчасової адміністрації регулюються розділом VII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Проте, у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Отже, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, вказаний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Зважаючи на те, що грошові кошти у загальному розмірі 47530 грн. 92 коп. надійшли до відповідача до дати запровадження тимчасової адміністрації та обовязок щодо їх зарахування на рахунок позивача виник до дати запровадження тимчасової адміністрації (до 13.02.2015), однак відповідач не виконав свого обовязку щодо їх перерахування на рахунок позивача № 87, що було визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов Договору про автоматизований прийом та обробку платежів з спожитий природний газ від населення № 641/13 від 08.04.2013.

Проте, з огляду на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» у відповідача затверджено процедуру тимчасової адміністрації з 13.02.2015 по 12.05.2015, строк дії якої був продовжений до 11.06.2015 включно, та враховуючи, що вимоги позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 47530 грн. 92 коп. є саме вимогами кредитора банку, в силу імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд відмовляє Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» у задоволенні вимог в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» грошових коштів у розмірі 47530 грн. 92 коп.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Втім, будь-яких доказів того, що уповноважена особа Фонду Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» надала дозвіл на продовження виконання відповідачем дій щодо перерахування грошових коштів у розмірі 47530 грн. 92 коп. за Договором про автоматизований прийом та обробку платежів з спожитий природний газ від населення № 641/13 від 08.04.2013, сторонами суду не надано.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за Договором про автоматизований прийом та обробку платежів з спожитий природний газ від населення № 641/13 від 08.04.2013, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3879 грн. 84 коп. пені та 222 грн. 30 коп. 3% річних за період з 11.02.2015 по 08.04.2015.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.2.1 Договору, за несвоєчасне перерахування коштів відповідно до п. 2.2.2 цього договору та за невідповідність сум зарахованих на рахунок підприємства тій інформації, яка надана центром, банк сплачує пеню на користь підприємства у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період виконання зобовязань, за кожний день прострочення перерахування.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та 3% річних, суд дійшов висновку в їх необґрунтованості з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку.

З огляду на те, що тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» було запроваджено з 13.02.2015, та враховуючи положення п. 3 ч. 5 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", обґрунтованим для нарахування пені та 3% річних (зважаючи на заявлений позивачем початок періоду нарахування з 11.02.2015) є період з 11.02.2015 по 12.02.2015.

Таким чином, за розрахунком суду (47530,92 грн. * 19,5 * 2 / 365 днів * 2 дні = 101,57 грн. пені; 47530,92 грн. * 3% річних / 365 днів * 2 дні = 7,81 грн. 3% річних) в межах заявленого позивачем періоду нарахування обґрунтованим розміром пені є 101 грн. 57 коп. та обґрунтованим розміром 3% річних є 7 грн. 81 коп.

Однак, з огляду на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» у відповідача затверджено процедуру тимчасової адміністрації з 13.02.2015 по 12.05.2015, строк дії якої був продовжений до 11.06.2015 включно, та враховуючи, що вимоги позивача про стягнення пені та 3% річних є саме вимогами кредитора банку, в силу імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд відмовляє Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» у задоволенні вимог в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» 101 грн. 57 коп. пені та 7 грн. 81 коп. 3% річних.

При цьому, суд зазначає, що позивач має право захистити свої майнові права за Договором про автоматизований прийом та обробку платежів з спожитий природний газ від населення № 641/13 від 08.04.2013 у спосіб, передбачений ст. ст. 45, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", заявивши уповноваженій особі Фонду Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» свої вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильний дій відповідача, Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», який своєчасно не виконав своїх зобовязань за Договором про автоматизований прийом та обробку платежів з спожитий природний газ від населення № 641/13 від 08.04.2013 щодо перерахування сплачених населенням грошових коштів за природний газ до дати запровадження у відповідача тимчасової адміністрації, суд покладає судовий збір на відповідача в частині позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 47530 грн. 92 коп. і пені та 3% річних, нарахованих до дати запровадження тимчасової адміністрації (101,57 грн. пені та 7,81 грн. 3% річних).

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 2 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56; ідентифікаційний код: 19357762) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (21012, Вінницька обл., м. Вінниця, провулок Щорса, буд. 24; ідентифікаційний код: 03338649) судовий збір у розмірі 1685 (одна тисяча шістсот вісімдесят пять) грн. 72 коп.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.06.2015

Суддя І.М. Отрош