КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа№ 910/29541/14-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Марусенко В.О. - дов. №37 від 04.11.2014 р.

від відповідача Білоусова А.Ю. - дов. №40-14 від 17.07.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«Слобожанський миловар»

на рішення господарського суду міста Києва

від 18.03.2015 р. (суддя Смирнова Ю.М.)

у справі №910/29541/14-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Слобожанський миловар»

(далі - ТОВ «Слобожанський миловар»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Метро Кеш Енд Кері Україна»

(далі - ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна»)

про стягнення 144 576,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.03.2015 р. у справі №910/29541/14-г позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» на користь ТОВ «Слобожанський миловар» заборгованість у розмірі 12 485,91 грн. та судовий збір у розмірі 249,83 грн. В іншій частині позову відмовлено. Крім цього, повернуто ТОВ «Слобожанський миловар» з Державного бюджету України 282,57 грн. судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати в частині відмови в позові та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Так, при прийнятті рішення місцевим судом неналежно досліджено умови укладеного між сторонами договору, акти приймання наданих послуг, обсяг і вартість наданих відповідачем послуг, тобто неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. За твердженнями апелянта, приписи закону пов'язують обов'язок замовника оплатити послуги за фактом їх надання виконавцем, а не за фактом передачі послуг на підставі акта приймання, отже такі акти не можуть бути належним доказом на підтвердження факту здійснення відповідних господарських операцій. На думку скаржника, зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, для вчинення якого достатньо волевиявлення однієї із сторін, формою такого правочину є відповідна письмова заява, втім подібних заяв до матеріалів справи не додано, як і не надано доказів на підтвердження того, що строк зобов'язань позивача з оплати наданих відповідачем послуг є таким, що настав тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/29541/14-г за апеляційною скаргою ТОВ «Слобожанський миловар» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 05.05.2015 р., у зв'язку з перебуванням суддів Алданової С.О. та Коршун Н.М. у відпустці, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.05.2015 р. апеляційну скаргу ТОВ «Слобожанський миловар» прийнято до провадження, розгляд справи №910/29541/14-г призначено на 26.05.2015 року.

26.05.2015 р. судове засідання не відбулося в зв'язку з перебуванням головуючого судді Дикунської С.Я. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. розгляд справи №910/29541/14-г призначено на 09.06.2015 року.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 р., враховуючи вихід судді Алданової С.О. з відпустки,судді Коршун Н.М. з лікарняного, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 р. апеляційну скаргу ТОВ «Слобожанський миловар» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судове засідання 09.06.2015 р. з'явилися представники сторін, представником позивача заявлено усне клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи у справі №910/29541/14-г.

В судовому засіданні 09.06.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 16.06.2015 р. для підготовки представниками сторін обґрунтованих письмових пояснень по суті спору тощо.

15.06.2015 р. від позивача надійшло письмове клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи у справі, яким він просив поставити на дослідження експерта питання: чи підтверджується документально зазначений відповідачем у актах приймання наданих послуг, акті перевірки розрахунків розмір заборгованості позивача за надані йому послуги на підставі договору №21726 від 01.01.2011 р. за період січень-липень 2012 року. В обґрунтування поданого клопотання позивач посилався на те, що послуги у відповідача не замовляв і не отримував, а договір №21726 від 01.01.2011 р. не містить чіткого порядку визначення ціни послуг тощо.

В судове засідання 16.06.2015 р. з'явилися представники сторін, представник позивача клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи підтримав, просив задовольнити, проведення експертизи доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені М.С. Бокаріуса. Представник відповідача проти клопотання заперечив, зазначив, що в проведенні експертизи немає необхідності, оскільки за матеріалами справи можливо встановити розмір заборгованості тощо.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (ст. 32 ГПК України).

Положеннями ст.ст. 41, 42 ГПК України встановлено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як встановлено п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Розглянувши клопотання позивача про призначення судово-бухгалтерської експертизи по справі, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що матеріали даної справи містять необхідну сукупність доказів для встановлення фактичних даних й розгляду спору по суті, відтак вважав, що потреби у спеціальних знаннях для встановлення інших даних немає й в клопотанні позивача відмовив.

Представник позивача в судовому засіданні доводи скарги по суті заявлених апеляційних вимог підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати в частині відмови в позові та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, оскаржене рішення як законне та обґрунтоване - залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Слобожанський миловар» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог заборгованості в розмірі 144 576,39 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором поставки товарів та надання послуг №21726 від 01.01.2011 р. (далі - Договір) щодо здійснення повної та своєчасної оплати поставленого позивачем з січня по липень 2012 року товару.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на п. 3.3 Договору, п. 1.11 додатку №7 до Договору й вважав, що ним в повному обсязі виконано зобов'язання з оплати по заявленим позивачем товарним накладним, а позивачем безпідставно не враховано суми наданих відповідачем послуг та нарахованих штрафів, на які за умовами Договору було зменшено суму заборгованості за поставлений товар.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини та наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про обґрунтованість частини позовних вимог й частково задовольнив позов.

Так, частково задовольняючи позов, місцевий суд встановив, що на виконання Договору з січня по липень 2012 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 783 166,50 грн., відповідач розрахувався за цей товар не в повному обсязі, здійснивши оплату на загальну суму 492 382,85 грн., а також надавши позивачу послуги за договором на суму 146 207,26 грн., на яку згідно Договору позивачем зменшено заборгованість відповідача за поставлений товар (783 166,50 - 492 382,85 - 146 207,26 = 144 576,39 (ціна позову)). Згадані обставини не заперечуються сторонами.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що відповідачем, крім вищенаведеного, надано позивачу послуги на суму 132 090,48 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання наданих послуг. Спростовуючи доводи позивача про те, що ці акти позивачем не підписано, суд посилався на умови Договору та додаток №7 до нього, зазначаючи, що ненадання позивачем підписаного акту або мотивованих зауважень протягом 14 календарних днів від дати надіслання акту означають погодження постачальника з наведеними у акті даними.

Таким чином, взявши до уваги, що відповідачем надано позивачу послуг на 132 090,48 грн., суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивача складає 12 485,91 грн. (144 576,39 - 132 090,48 = 12 485,91), саме таку суму й було стягнуто судом

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції як підставними та обґрунтованими.

Як встановлено матеріалами справи, 01.01.2011 р. між ТОВ «Слобожанський миловар» (постачальником) та ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» (покупцем) укладено Договір, за умовами якого постачальник постачає і передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує товари згідно із замовленнями покупця та товаросупровідною документацією. Крім цього, покупець надає постачальнику рекламні, інформаційні, маркетингові та інші послуги в порядку та за умовами додаткових угод до Договору.

За умовами п. 10.1 Договору ця угода з усіма додатками до неї вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2011 року. Строк дії Договору автоматично продовжується на 1 рік у випадку, якщо не менше ніж за 6 місяців до закінчення його строку будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію.

Як видно з умов укладеного між сторонами Договору, цей правочин за свою правовою природою є змішаним договором поставки та надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець на підставі ч. 1 ст. 692 ЦК України зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого строку оплати товару.

Договором (п. 3.2) встановлено, що оплата виконується шляхом банківського переказу на зазначений в ст. 11Договору рахунок постачальника протягом терміну платежу, встановленому п. 1.1 Додатку №7.

За умовами п. 1.1 додатку №7 до Договору відповідач оплачує товари протягом 50 днів з дня отримання товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 783 166,50 грн. (належним чином засвідчені копії товарних накладних містяться в матеріалах справи). Відповідачем не заперечується поставка позивачем товару на цю суму та факт отримання товару.

Спір у справі виник в зв'язку з неповним розрахунком відповідача за поставлений товар - здійснення оплати на суму 492 382,85 грн. і надання позивачу послуг за Договором на суму 146 207,26 грн. (акти приймання наданих послуг №1000670 від 20.02.2012 р., №1001589 від 23.03.2012 р., №1001957 від 20.04.2012 р., №1003330 від 20.06.2012 р., №1004236 від 17.08.2012 р.), заборгованість в розмірі 144 576,39 грн. відповідачем не погашено.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи надано акти приймання наданих послуг №1004066 від 17.08.2012 р., №1003151 від 20.06.2012 р., №1002355 від 21.05.2012 р., №1000507 від 20.02.2012 р., №1001415 від 23.03.2012 р., №1002232 від 20.04.2012 р. за Договором на суму 132 090,48 грн., які не підписано позивачем. На підтвердження відправлення позивачу зазначених актів відповідачем надано списки згрупованих рекомендованих відправлень №04 від 26.11.2014 р., №06 від 06.11.2014 р., №82 від 04.12.2014 року.

Зобов'язанням на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України, ст. 193 ГК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст.ст. 598, 601 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Сторони погодили (п. 10.3 Договору), що будь-які документи (включаючи замовлення, повідомлення, ін.), які відправляються відповідачем по факсу, по електронній пошті постачальника, через інтернет-портал Metro Link або за допомогою системи EDI мають повну юридичну силу, породжують права та обов'язки для сторін, можуть бути представлені до судових інстанцій в якості належних доказів та не можуть заперечуватись постачальником.

Відповідно до п. 3.3 Договору відповідач має право зменшити оплату, яка належить постачальникові за товари на суму штрафів, вартість товарів, повернених постачальникові, наданих йому послуг, а також на інші суми, що мають бути сплачені постачальником згідно Договору та додатків, які складають невід'ємну частину Договору, шляхом проведення заліку зустрічних вимог, за винятком випадків, коли це заборонено українським законодавством. Залік зустрічних вимог проводиться відповідачем без підписання сторонами додаткових документів (актів, протоколів тощо). По результатах кожного місяця відповідач готує акти звірки взаєморозрахунків та направляє їх постачальникові. В актах звірки відображаються товарні накладні, надані постачальником, акти наданих послуг, надані покупцем, та інформація про платежі або залік вимог, що виконані сторонами. В свою чергу, постачальник повинен направити відповідачу підписаний акт звірки чи письмові мотивовані зауваження до нього. Ненадання підписаного акту або мотивованих зауважень протягом 14 календарних днів від дати надіслання акту означатиме згоду постачальника із даними, наведеними в акті. Акт звірки взаєморозрахунків містить інформацію тільки щодо тих поставок товарів, по яких отримано товарні та податкові накладні від постачальника, та які не мають розбіжностей стосовно затверджених цін та кількості фактично прийнятих товарів. В разі неотримання акту звірки взаєморозрахунків до 15 числа місяця, наступного за звітним, постачальник зобов'язаний у письмовій формі (у тому числі за допомогою електронної пошти) негайно повідомити відповідача про неотримання такого акту. Дане повідомлення повинно бути отримано відповідачем до 20 числа місяця, наступного за звітним і постачальнику буде направлено дублікат такого акту. Якщо відповідач не отримав такого повідомлення - постачальник не має права в майбутньому посилатися на неотримання такого акту звірки взаєморозрахунків чи на незгоду з даними, які в ньому містяться.

Крім цього, згідно п. 1.11 додатку №7 до Договору відповідач має право зменшити оплату, що належить постачальникові за товари на вартість наданих постачальникові послуг, а також на інші суми, що мають бути сплачені постачальником згідно з цим додатком та додатком №7А та/чи №7Б або за будь-якими іншими додатками, які складають невід'ємну частину Договору, шляхом проведення заліку зустрічних вимог за винятком випадків, коли це заборонено українським законодавством. Залік зустрічних вимог проводиться без підписання додаткових документів (актів, протоколів тощо). По факту надання послуг в повному обсязі відповідач готує акти приймання наданих послуг та направляє їх постачальникові. В свою чергу, постачальник повинен направити покупцю підписаний акт приймання наданих послуг чи письмові мотивовані зауваження. Ненадання підписаного акту або мотивованих зауважень протягом 14 календарних днів від дати надіслання акту означатиме згоду постачальника із даними, наведеними в акті. В разі неотримання актів приймання наданих послуг до 15 числа місяця наступного за звітним, постачальник зобов'язаний у письмовій формі (у тому числі за допомогою електронної пошти) негайно повідомити покупця про неотримання такого акту. Дане повідомлення повинно бути отримано відповідачем до 20 числа місяця наступного за звітним, і дублікат такого акту буде направлено постачальнику. Якщо відповідач не отримав такого повідомлення у вказаний вище термін, постачальник не має права в майбутньому посилатися на неотримання такого акту приймання наданих послуг чи на незгоду з даними, які в ньому містяться.

З огляду на наведене та те, що позивачем не повертались відповідачу підписані акти приймання наданих послуг за Договором на загальну суму 132 090,48 грн., як і мотивовані зауваження до цих актів, як це передбачено умовами Договору, відомості щодо наданих відповідачем послуг за цими актами є погодженими позивачем, а відтак вважаються прийнятими ним, тому висновки місцевого суду про відмову в задоволенні позову на суму 132 090,48 грн. є законними.

Доводи апелянта щодо того, що для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідна заява відповідача, спростовуються положеннями укладеного між сторонами Договору та додатку №7 до нього, яким чітко розписано процедуру зарахування зустрічних однорідних вимог, ніяких додаткових заяв від відповідача не вимагається.

Виходячи з вищенаведених положень закону, умов Договору та тієї обставини, що борг відповідача перед позивачем в розмірі 12 485,91 грн. на час прийняття судового рішення не погашено, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення 12 485,91 грн. боргу підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2015 р. у справі №910/29541/14-г - без змін.

Матеріали справи №910/29541/14-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун