РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/10189/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод»

до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросталь»

про визнання поруки такою, що припинена, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Ципляк П.С. (представник за довіреністю №3263/19 від 26.12.2014р.);

від відповідача: Химчук А.В. (представник за довіреністю №75/1 від 14.01.2015р.);

Оніщук В.М. (представник за довіреністю №177/11.5.2 від 18.04.2014р.);

від третьої особи: Ципляк П.С. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Донецький металопрокатний завод» (надалі також - позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом про визнання такою, що припинена з 04.02.2011р. поруку позивача перед Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (надалі також - відповідач) за Договором поруки №70/Z-5 від 23.12.2010р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до Кредитного договору без попередньої згоди позивача як поручителя встановлено нові (не передбачені від початку) зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (надалі також - третя особа), невиконання яких згідно з п. 3.1.1. Кредитного договору №70 від 23.12.2010р. є підставою для підвищення процентної ставки. Таким чином, за твердженнями позивача, на підставі ст. 559 Цивільного кодексу України у зв'язку з неповідомленням позивача про збільшення відповідальності поруки повинна бути припиненою.

Відповідачем відзив на позовну заяву до матеріалів справи не надано, проте подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2015р. в справі було порушено провадження суддею Морозовим С.М. та призначено судове засідання на 09.06.2015р.

В судовому засіданні 09 червня 2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між відповідачем (банк, кредитор за Кредитним договором) і третьою особою (позичальник за Кредитним договором) 23.12.2010р. було укладено Кредитний договір №70 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов п. 1.1. якого відповідач на умовах цього Договору зобов'язується надати третій особі кредит в сумі 30 000 000,00 доларів США, а третя особа зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути відповідачу кредит не пізніше 22 грудня 2013 року, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені даним Договором.

23.12.2010р. між відповідачем (поручитель за Договором поруки) та позивачем (банк за Договором поруки) було укладено Договір поруки №70/Z-5 (надалі - Договір поруки), відповідно до п. 1.1. якого позивач поручається перед відповідачем за виконання третьою особою зобов'язань, що виникли на підставі Кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Положеннями п. 3.1. Кредитного договору встановлено диференційовану процентну ставку плати за користування кредитними коштами, згідно з якою за загальним правилом застосовується базовий розмір процентів, а у випадку настання одного з випадків, вичерпний перелік яких встановлено в п. 3.1.1. Кредитного договору, до третьої особи підлягає застосуванню підвищений розмір процентної ставки.

В подальшому Договором №2 від 07.04.2011р. про внесення змін до Кредитного договору відповідачем та третьою осою були внесені зміни до Кредитного договору шляхом:

- доповнення Кредитного договору п. 4.3.22., згідно з яким на третю особу як позичальника покладено виконання нового (не передбаченого спочатку) обов'язку з надання відповідачу певних документів у строк до 15.04.2011р. (п. 7 Договору №2 від 07.04.2011р.);

- викладення п. 3.1.1. Кредитного договору у новій редакції, згідно з якою невиконання третьою особою як позичальником обов'язку, встановленого в п. 4.3.22., визначено у якості додаткової (непередбаченої спочатку) підстави для застосування підвищеного розміру процентів (п. 2. Договору №2 від 07.04.2011р.).

Первісною редакцією п. 4.3.11.2. Кредитного договору було встановлено зобов'язання третьої особи забезпечити надання позивачем як поручителем відповідачу в строк до 20.07.2011р. таких документів: копій правовстановлюючих документів на незареєстровані об'єкти нерухомого майна за адресою: м. Донецьк, вул. Новоросійська, будинок 13; документи, що підтверджують законність проведеного зносу частини існуючого об'єкту Ч-1 за адресою: м. Донецьк, вул. Новоросійська, будинок 13; витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою: м. Донецьк, вул. Новоросійська, будинок 13.

Невиконання третьою особою умов, встановлених в п. 4.3.11.2 Кредитного договору є підставою для підвищення розміру процентів за користування кредитом на 5% згідно з п. 3.1.1. цього Договору.

Згідно з п. 4 Договору №2 від 07.04.2011р. про внесення змін до Кредитного договору були внесені зміни до п. 4.3.11.2. Кредитного договору шляхом укладення його в новій редакції, якою покладено на третю особу нові обов'язки, які не було попередньо погоджено з позивачем, та встановлено в п. 2 підвищення процентної ставки на 5 процентних.

Згідно з первісною редакцією п. 4.3.11.1. Кредитного договору на третю особу як позичальника покладено обов'язок щодо забезпечення проведення у відповідача щоквартальних загальних кредитних оборотів по поточних рахунках, відкритих у відповідача, в сумі, співвідношення якої із сумою загальних кредитних оборотів третьої особи у всіх банках за квартал має відповідати пропорції між розміром кредитної заборгованості третьої особи перед відповідачем та загальною кредитною заборгованістю третьої особи перед всіма банками.

При цьому пі щоквартальним загальним кредитним оборотом умовами п. 4.3.11.1. Кредитного договору розуміється сумарний обсяг коштів, що надійшли на поточні рахунки третьої особи, відкриті у позивача, протягом кожного розрахункового кварталу.

Відповідно до п. 3.1.1. Кредитного договору при невиконанні більше ніж на 5% умов, передбаченої п. 4.3.11.1. Кредитного договору розмір процентів збільшується на 1 процентний пункт.

В подальшому п. 3 Договору №1 від 04.02.2011р. про внесення змін до Кредитного договору відповідачем та третьою особою було внесено зміни до п. п. 4.3.11.1. Кредитного договору, які виявилися у встановлені у якості винятків грошових операцій по поточних рахунках третьої особи, відкритих у відповідача, які не будуть враховуватися під час визначення щоквартального кредитного обороту.

Так згідно з п. 4.3.11.1. Кредитного договору в редакції п. 3 Договору №1 від 04.02.2011р., під щоквартальним кредитним оборотом розуміється сумарний обсяг коштів, що надійшли протягом кожного розрахункового кварталу на поточні рахунки третьої особи, відкриті у відповідача, за винятком:

- будь-яких кредитів, позик, сум фінансової допомоги, отриманих третьою особою від відповідача та/або третіх осіб;

- надходження/повернення грошових коштів з будь-яких поточних рахунків третьої особи у відповідача та/або в інших банках та банківських (фінансових) установах;

- сум готівкових коштів, що були раніше зняті третьою особо з поточного рахунку, не були використані (повністю або частково) і внаслідок цього повернені на поточний рахунок;

- коштів в національній валюті, отриманих від продажу коштів у іноземній валюті, раніше зарахованих на поточний рахунок;

- коштів, переказаних третьою особою у результаті помилкового переказу, та повернутих внаслідок цього на поточний рахунок;

- коштів, що надійшли у зв'язку з поверненням будь-яких коштів (за виключенням податку на додану вартість), в тому числі повернення авансів, передплати, фінансової допомоги, позик, депозитів, тощо;

- кошті, що повернуті внаслідок розірвання договору (договорів) з третіми особами;

- коштів, що надійшли у вигляді внеску до статутного фонду;

- коштів, що надійшли в результаті розміщення власних цінних паперів та/або продажу цінних паперів третіх осіб;

- коштів, отриманих за договорами комісії та/або доручення, в яких третя особа є комісіонером та/або повіреним, за винятком комісійної винагороди, про що є відповідна вказівка в призначенні платежу;

- кошті, що надійшли від Акціонерного товариства закритого типу «Донецький міський молочний завод №2», Закритого акціонерного товариства «Геркулес», ТОВ «Агрофірма «Горняк», ПП «Український продукт», ТОВ «Добриня-«Вторсировина», ТОВ «Металургія».

Таким чином, на думку позивача порука позивача перед відповідачем має бути припинена, оскільки внесення змін до Кредитного договору відбулось без попередньої згоди на це позивача як поручителя.

Статтею 559 ЦК України передбачено умови припинення поруки. Так, в частині 1 статті зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без годи поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У Договорі №17 про внесення змін до Кредитного договору сторони погодили, що зобов'язання за Кредитним договором мають бути виконані до 20.05.2011р.

Закон пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою. (Лист Національного банку України від 03.03.2011 р. №18-112/1329).

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Дослідивши матеріал справи, судом встановлено, що відповідач попередньо не погодив з позивачем зміни основного зобов'язання в сторону збільшення, таким чином порука в даному випадку має бути припиненою.

Однак, необхідно зазначити, що відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Клопотання обґрунтоване тим, що оскільки позивач 07.04.2014р. довідався про порушення його права внаслідок укладення без погодження з ним Договорів до Кредитного договору, з огляду на укладення саме цією датою між позивачем та відповідачем Договору №1 про несення змін до Договору поруки, де у преамбулі зазначено в розділі «Визначення термінів», що Кредитний договір включає Договори, якими внесено до нього зміни, то строк позовної давності в контексті можливості припинення поруки позивача починаючись з 07.04.2011р. закінчився 07.04.2014р.

Дослідивши матеріали справи та пояснення сторін, судом встановлено наступне:

Згідно ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст. 252 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ст. 254 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З урахуванням доказів, які містяться в матеріалах справи, позивач дійсно довідався 07.04.2014р. про порушення його права внаслідок укладення без погодження з ним Договорів до Кредитного договору, з огляду на укладення саме цією датою між позивачем та відповідачем Договору №1 про несення змін до Договору поруки, де у преамбулі зазначено в розділі «Визначення термінів», що Кредитний договір включає Договори, якими внесено до нього зміни.

Отже, враховуючи викладене, строк позовної давності в контексті припинення поруки позивача закінчився 07.04.2014р.

Відповідно до матеріалів справи позивач звернувся до суду 20.04.2015р., про що свідчить відмітка канцелярії Господарського суду міста Києва на титульній сторінці позовної заяви, а отже з пропуском позовної давності на 1 рік та 13 днів.

Відповідно до пункту 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Статтею 267 Цивільного Кодексу передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, вимоги позивача про визнання поруки такою, що припинена не суперечать закону, проте не підлягають задоволенню з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено пропуск позивачем строку позовної давності, тому позовні вимоги в справі №910/10189/15 задоволенню не підлягають.

Судовий збір, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.06.2015р.

Суддя Морозов С.М.