Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

09 червня 2015 року справа №927/701/15

за позовом: приватного підприємства «Арлан»,

вул. О. Бідного, 1, кв.3, м. Полтава, 36004

до відповідача: дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра

України» «Чернігівнафтогазгеологія»,

вул. Шевченка, 15, м. Чернігів, 14000

про стягнення 34969грн.50коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Бут Л.І. директор

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача помилково недорахованих інфляційних за період з 01.12.2012р. по 28.02.2015р. в сумі 12863,73грн.; інфляційних в сумі 21692,24грн. за період з 01.03.2015р. по 30.04.2015р. та 3% річних в сумі 413,53грн. за період з 01.03.2015р. по 30.04.2015р., нарахованих за невиконання договору №8 від 23.03.2012р.

Представник позивача в судовому засіданні 09.06.2015р. надав клопотання про не здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Представник позивача в судовому засіданні надав письмові доповнення від 02.06.2015р., в яких навів розрахунок інфляційних нарахувань, а саме: за період з 01.12.2012р. по 28.02.2015р. на суму 30105,20грн.; за період з 01.12.2012р. по 01.03.2015р. на суму 17248,80грн., який був предметом дослідження під час розгляду справи №927/513/15. Також позивач навів розрахунок інфляційних нарахувань за період з 01.03.2015р. по 30.04.2015р. на суму 21692,24грн., розрахунок 3% річних за період з 01.03.2015р. по 30.04.2015р. на суму 413,53грн. та просив суд стягнути з відповідача помилково недораховані інфляційні за період з 01.12.2012р. по 28.02.2015р. в сумі 12863,73грн., інфляційні за період з 01.03.2015р. по 30.04.2015р. в сумі 21692,24грн., 3% річних у сумі 413,53грн.

Від відповідача надійшло клопотання №19/390 від 04.06.2015р. про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю юриста підприємства прибути на судове засідання - перебування на засіданні Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №825/1707/15-а. До вказаного клопотання відповідачем додана незасвідчена ксерокопія ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.05.2015р. по справі №825/1707/15-а.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти відкладення розгляду справи.

Суд не задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до положення ст.28 Господарського процесуального кодексу України надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб. Позивач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України). Окрім того, відповідно до законодавства України представниками сторін можуть бути керівники підприємств та організацій, інші особи повноваження яких визначені установчими документами та документами, що посвідчують їх посадове становище. Тобто, у разі неможливості направити в судове засідання уповноваженого представника, в судове засідання має з'явитися керівник сторони. Слід також зазначити, що участь представника сторони в іншому судовому засіданні не є поважною причиною для відкладення розгляду справи. Явка представника відповідача у справі №927/701/15 судом не визнавалася обов'язковою.

Відповідач відзив на позов не надав, повноваженого представника в судове засідання не направив. Ухвали про порушення провадження по справі та про відкладення розгляду справи направлені на адресу відповідача, отримані ним згідно поштових повідомлень №732, 968 відповідно.

У відповідності до ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в реєстрі станом на 26.05.2015р. значиться повне найменування відповідача: Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія», ідентифікаційний код 01431535, місцезнаходження: вул.Шевченка,15, м. Чернігів.

З огляду на викладене та враховуючи, що адреса відповідача та його ідентифікаційний код, вказані позивачем в позовній заяві, співпадають з інформацією, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, суд вважає за необхідне зазначати повне найменування відповідача у відповідності до відомостей, які внесені до Єдиного державного реєстру.

Зважаючи на те, що відповідач мав можливість, але не скористався правом надати суду письмовий відзив на позов, зважаючи на дотримання розумного строку вирішення господарського спору, господарський суд доходить висновку, що нез'явлення відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті. Окрім того, явка представника відповідача у судове засідання не визнавалася судом обов'язковою.

Рішення приймається за наявними у справі матеріалами на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в реєстрі станом на 09.06.2015р. значиться Приватне підприємство «Арлан», ідентифікаційний код 33203253, місцезнаходження: вул.О.Бідного,1, кв.3, м. Полтава, 36004.

09 січня 2013 року господарським судом Чернігівської області за результатами розгляду справи №5028/13/80/2012 за позовом приватного підприємства «Арлан» до дочірнього підприємства «Національна акціонерна компанія «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» про стягнення 82480грн. боргу, 4895грн.49коп. індексу інфляції, обчисленого за період з березня по листопад 2012 року, 8372грн.28коп. пені, нарахованої за період з 05.04.2012 по 01.12.2012, та 1674грн.46коп. 3% річних, нарахованих за період з 05.04.2012 по 01.12.2012, за прострочення оплати послуг, наданих на підставі договору №8 від 23.03.2012 на надання послуг із забезпечення перепускного режиму, прийнято рішення.

Вказаними рішенням встановлено факт порушення відповідачем, як замовником за договором, зобов'язання в частині своєчасної оплати послуг, наданих позивачем, як виконавцем за договором, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволені частково та з дочірнього підприємства «Національна акціонерна компанія «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» (код 01431535) на користь приватного підприємства «Арлан» (код 33203253) стягнуто борг в сумі 82480грн., 3% річних в сумі 774грн.35коп., індекс інфляції в сумі 53грн.02коп. та 1666грн.14коп. судового збору. В частині стягнення пені в сумі 8372грн.28коп., індексу інфляції в сумі 4842грн.47коп. та 3% річних в сумі 900грн.11коп. відмовлено.

Як вбачається із бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» станом на день винесення даного рішення скарг на рішення господарського суду Чернігівської області від 09.01.2013 по справі №5028/13/80/2012 не зареєстровано. Доказів оскарження, зміни та скасування рішення господарського суду Чернігівської області від 09.01.2013 по справі №5028/13/80/2012 в ході розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.115 Господарського процесуального кодексу України вказане рішення є обов'язковим на всій території України і виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

22 січня 2013 року на примусове виконання рішення від 09.01.2013 по справі №5028/13/80/2012 господарським судом Чернігівської області видано наказ. Як вбачається із змісту даного наказу, рішення, на виконання якого він видавався, набрало законної сили 22 січня 2013 року.

28.04.2015р. господарським судом Чернігівської області за результатами розгляду справи №927/513/15 за позовом приватного підприємства «Арлан» до дочірнього підприємства «Національна акціонерна компанія «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» про стягнення 24816грн.92коп. пені, нарахованої за період з 01.12.2012р. по 01.03.2015р., 5726грн.98коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.12.2012р. по 01.03.2015р., та 17248грн.80коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з 01.12.2012р. по 01.03.2015р., за прострочення оплати послуг, наданих на підставі договору №8 від 23.03.2012р. на надання послуг із забезпечення перепускного режиму, прийнято рішення.

Зазначеним рішенням встановлено факт порушення відповідачем, як замовником за договором, зобов'язання в частині своєчасної оплати послуг, наданих позивачем, як виконавцем за договором, встановлено факт не сплати відповідачем заборгованості і на час прийняття рішення, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенні частково та з дочірнього підприємства «Національна акціонерна компанія «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» (ідентифікаційний код 01431535) на користь приватного підприємства «Арлан» (ідентифікаційний код 33203253) стягнуто 17248грн.80коп. інфляційних нарахувань, 5558грн.35коп. трьох процентів річних та 871грн.86коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

Окрім того, під час розгляду справи №927/513/15 господарським судом Чернігівської області встановлено, що фактично втрати від інфляції нараховані позивачем з грудня 2012 року по лютий 2015 року включно, розмір інфляційної складової боргу, обчисленої на суму основного боргу у розмірі 82480грн. за період з грудня 2012 року по лютий 2015 року, становить 30112грн.53коп., що є більшим, аніж заявлено позивачем до стягнення, вимога про стягнення інфляційних нарахувань, розглядається судом в межах заявленого розміру - 17248грн.80коп.

Також під час розгляду справи №927/513/15 господарським судом встановлено, що фактичні нарахування 3% річних здійсненні позивачем за період з 01.12.2012р. по 28.02.2015р., а не по 01.03.2015р., як зазначено у розрахунку. Судом встановлено, що розмір 3% річних, нарахованих на суму основного боргу у розмірі 82480грн. за період з 01.12.2012р. по 28.02.2015р., становить 5558грн.35коп.

Як вбачається із бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» станом на день винесення даного рішення скарг на рішення господарського суду Чернігівської області від 28.04.2015р. у справі №927/513/15 не зареєстровано. Доказів оскарження, зміни та скасування рішення господарського суду Чернігівської області від 28.04.2015р. у справі №927/513/15 в ході розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.115 Господарського процесуального кодексу України вказане рішення є обов'язковим на всій території України і виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

12 травня 2015 року на примусове виконання рішення від 28.04.2015р. по справі №927/513/15 господарським судом Чернігівської області видано наказ. Як вбачається із змісту даного наказу, рішення, на виконання якого він видавався, набрало законної сили 09 травня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обов'язку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що у справах №5028/13/80/2012, №927/513/15 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішеннями господарського суду Чернігівської області у справах №5028/13/80/2012, №927/513/15 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Таким чином, факт наявності боргу у сумі 82480,00грн. за послуги, надані позивачем відповідачу на підставі договору №8 від 23.03.2012р. на надання послуг із забезпечення перепускного режиму, не підлягає доведенню при розгляді даної справи.

Відповідач докази виконання рішення суду у справі №5028/13/80/2012 в добровільному порядку або докази стягнення на користь позивача присуджених за рішенням суду грошових коштів у виконавчому провадженні в ході розгляду даної справи в місцевому господарському суді не надав.

Загальні умови припинення господарських зобов'язань визначені в ст.202 Господарського кодексу України. Відповідно до ч.3 названої статті до відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається зі змісту договору №8 від 23.03.2012р., в ньому відсутня така умова про припинення зобов'язань, які виникли між сторонами у зв'язку з його укладенням, як винесення судового рішення про стягнення боргу за цим договором.

Аналіз ст.ст.202-205 Господарського кодексу України та ст.ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, якими визначені підстави припинення зобов'язання, свідчить про відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судового рішення щодо вимог кредитора.

Частиною 1 ст.202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. При цьому, за загальним правилом, належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.09.2011р. у справі №3-73гс11 (№6/433-42/183), від 23.01.2012р. у справі №3-142гс11 (№ 37/64).

Відповідно до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що фактично рішення господарського суду Чернігівської області від 09.01.2013р. по справі №5028/13/80/2012 до цього часу не виконано, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за прострочення відповідачем оплати послуг є правомірною.

Так, позивач просить стягнути з відповідача інфляційних в сумі 21692,24грн. за період з 01.03.2015р. по 30.04.2015р. та 3% річних в сумі 413,53грн. за період з 01.03.2015р. по 30.04.2015р.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, судом встановлено, що розмір інфляційної складової боргу, обчисленої на суму основного боргу у розмірі 82480грн. за період з 1 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року, становить 21702,14грн., що є більшим, аніж заявлено позивачем до стягнення.

Однак відповідно до господарсько-процесуального законодавства при зверненні до суду позивач самостійно визначає обсяг порушення свого права та спосіб його захисту, а суд лише оцінює наявність підстав для захисту в межах заявленої вимоги. Враховуючи, що позивачем не подано клопотання про вихід суду за межі позовних вимог, з огляду на принцип рівності сторін перед судом та законом суд не вправі самостійно змінювати (збільшувати) розмір позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань підлягають задоволенню в сумі 21692,24грн.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок 3% річних, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 413,53грн. за період з 01.03.2015р. по 30.04.2015р.

Також позивач просить стягнути з відповідача помилково недорахованих інфляційних нарахувань за період з 01.12.2012р. по 28.02.2015р. в сумі 12863,73грн.

Відповідно до п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиційні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони.

Так, рішенням господарського суду Чернігівської області від 28.04.2015р. у справі №927/513/15 встановлено, що розмір інфляційної складової боргу, обчисленої на суму основного боргу у розмірі 82480грн. за період з грудня 2012 року по лютий 2015 року, становить 30112грн.53коп., що є більшим, аніж заявлено позивачем до стягнення. Однак, оскільки відповідно до господарсько-процесуального законодавства при зверненні до суду позивач самостійно визначає обсяг порушення свого права та спосіб його захисту, вимога про стягнення інфляційних нарахувань, розглянута судом в межах заявленого розміру та стягнуто з відповідача на користь позивача 17248грн.80коп., оскільки позивачем допущено помилку при обчисленні інфляційної складової боргу, внаслідок чого сума, заявлена до стягнення, є меншою, аніж та, яка фактично існувала, за визначений позивачем період прострочення виконання зобов'язання.

З огляду на те, що розмір інфляційної складової боргу, обчисленої на суму основного боргу у розмірі 82480грн. за період з грудня 2012 року по лютий 2015 року становить 30112грн.53коп., що підтверджено рішенням господарського суду Чернігівської області від 28.04.2015р. у справі №927/513/15, тому позовні вимоги в частині стягнення помилково недорахованих інфляційних нарахувань за період з 01.12.2012р. по 28.02.2015р. в сумі 12863,73грн. (30112,35грн. - 17248,80грн.) є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Дослідивши наведений позивачем у письмовому доповненні розрахунок інфляційних нарахувань у розмірі 30105,20грн. за період з 01.12.2012р. по 28.02.2015р. на суму основного боргу у розмірі 82480,00грн., суд дійшов висновку, що позивачем допущена арифметична помилка, а тому розмір інфляційної складової боргу, обчисленої на суму основного боргу у розмірі 82480,00грн. за період з грудня 2012 року по лютий 2015 року, становить 30112грн.53коп.

Оскільки відповідач в порушення ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, взяті на себе зобов'язання не виконав, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1827,00грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 598-601, 627, 629, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 202-205 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 28, 33, 34, 35, 49, 77, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» (вул. Шевченка, 15, м. Чернігів, ідентифікаційний код 01431535) на користь приватного підприємства «Арлан» (вул.О.Бідного, 1, кв.3, м. Полтава, ідентифікаційний код 33203253, р/р 9386 в Полтавському ГРУ «Приватбанк», МФО 331401) помилково недорахованих 12863грн.73коп. інфляційних нарахувань, 21692грн.24коп. інфляційних нарахувань, 413грн.53коп. трьох процентів річних та 1827грн.00коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 12.06.2015р.

Суддя Н.Ю. Книш

.