Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
УХВАЛА

"16" червня 2015 р. Справа № 927/697/15

Прокурор Чернігівського району, вул. Коцюбинського, 57, м. Чернігів, 14000

в інтересах держави в особі

Позивача: Левковицької сільської ради,

вул. Першотравнева, 7, с. Левковичі, Чернігівський район, Чернігівська область, 15550

Відповідач: Фермерське господарство "Квюс-Агро",

вул. Першотравнева, 7, с. Левковичі, Чернігівський район, Чернігівська область, 15550

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державна інспекція сільського господарства в Чернігівській області,

вул. Коцюбинського, 41-А, м. Чернігів, 14000

Третя особа -2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Чернігівська районна державна адміністрація,

вул. Шевченка, 48, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про відшкодування шкоди у розмірі 55060,71 грн, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Грищенко В.В., землевпорядник, довіреність б/н від 15.06.2015

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи-1: Ляшенко А.С., провідний юрисконсульт, довіреність № 010-08/125 від 12.01.2015,

Від третьої особи -2: Ткач О.В., головний спеціаліст юридичного відділу, довіреність № 02-15/800 від 06.05.2015

У судовому засіданні присутній старший прокурор прокуратури Чернігівського району Наливайко Т.І , службове посвідчення № 027855 від 29.07.2014

СУТЬ СПОРУ:

Прокурором Чернігівського району в інтересах держави в особі Левковицької сільської ради подано позов до Фермерського господарства "Квюс-Агро" про стягнення 55060,71 грн шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 15.05.2015 порушено провадження у справі, залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державну інспекцію сільського господарства в Чернігівській області та Чернігівську районну державну адміністрацію, розгляд справи призначено на 28.05.2015.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 28.05.2015 розгляд справи відкладався на 16.06.2015.

У судове засідання з'явились прокурор, уповноважені представники позивача та третіх осіб.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Про час та місце проведення судового засідання відповідача повідомлено належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 719 від 29.05.2015.

Про поважні причини неявки представника відповідача суд не повідомлено. Документів, витребуваних ухвалою суду від 28.05.2015, необхідних для розгляду справи по суті, суду не надав.

Від учасників судового процесу клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надходили.

У судовому засіданні прокурором подано докази направлення позовної заяви з доданими документами третій особі-2, а саме опис вкладення в цінний лист з відміткою про отримання уповноваженою особою Чернігівської райдержадміністрації.

Також, у судовому засіданні прокурором подано обґрунтування від 16.06.2015 №1912вих-15 визначення позивача по справі, яке долучено судом до матеріалів справи.

У обґрунтуваннях прокурор зазначає, що відповідно до п. 4 ст. 69 Бюджетного кодексу України до загального фонду бюджетів міст районного значення, сільських, селищних бюджетів віднесено податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування. Крім того, згідно ст.ст.288.1, 287.4 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за ново відведені земельні ділянки, сплачується власниками або землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період. Отже враховуючи вище викладене, прокурор вважає, що саме Левковицькій сільській раді Чернігівського району належить право вимоги, яка випливає з правовідносин у сфері користування земельними ділянками не витребуваними земельними частками (паями) сільськогосподарського призначення, розташованих на території сільської ради.

Як встановлено судом, вищевказані доводи прокурора підтверджують необхідність сплати до міського бюджету лише орендної плати за земельні ділянки.

Інших доводів щодо визначення Левковицької сільської ради як позивача прокурором не надано.

Представник третьої особи-1 в усних поясненнях вказав, що при визначені отримувача платежу при відшкодуванні шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, Державна інспекція сільського господарства в Чернігівській області керується листом Мінфіну № 31-08210-07-27/25925 від 04.09.2013.

У даному листі Міністерство фінансів України зазначає, що у зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" та внесеними змінами до наказу Мінфіну № 11 від 14.01.2011 "Про бюджетну класифікацію" передбачено код класифікації доходів бюджету 24062200 "Кошти за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках державної та комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, внаслідок їх самовільного заняття, використання не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу" відповідно до якого, кошти за шкоду, яка заподіяна на землях державної власності, повинні зараховуватися до загального фонду Державного бюджету України, а кошти за шкоду, яка заподіяна на земельних ділянках комунальної власності - до загального фонду місцевих бюджетів.

Тобто, кошти зараховуються до бюджету, який визначається відповідно від суб'єкту права власності: держави або територіальної громади.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Як вбачається з наведених норм право передачі землі в оренду належить або сільській раді або районній державній адміністрації в залежності від наявності їх повноважень у кожному окремому випадку.

У даному випадку необхідно встановити повноваження цих органів щодо розпорядження саме спірними земельними ділянками.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Таким чином, суд вважає, що спірні земельні ділянки не належать до комунальної власності, а відтак у Левковицької сільської ради відсутні повноваження на розпорядження цими земельними ділянками.

За приписами ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Як вже зазначалось судом, повноваження райдержадміністрацій на передачу у оренду невитребуваних земельних часток (паїв) встановлені статтею 13 "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"

Так, відповідно до покладених повноважень згідно чинного законодавства, дозвіл на оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право оренди на земельні ділянки відповідачу надавався Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 02.11.2012 № 731.

Згідно пояснень представника третьої особи-2, що, також, визнається прокурором, 31.07.2014 Чернігівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №272 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)" на загальну площу 135,162 га ріллі за рахунок не витребуваних земельних ділянок (паїв) на території Левковицької сільської ради, відповідно до якого укладено договори оренди землі від 20.11.14р. між Чернігівською районною державною адміністрацією та ФГ "Квюс-Агро" в кількості 37 договорів, які зареєстровані Левковицькою сільською радою.

Зазначені договори недійсними не визнані, правомірність їх укладення не оспорюється.

За своєю правовою природою самовільне зайняття земельної ділянки виникає внаслідок використання такої ділянки без правовстановлюючих документів, у даному випадку договору оренди, який укладається з райдержадміністрацією на підставі ж її розпоряджень.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в актах обстеження земельної ділянки від 16.06.2014 №№ 56, 57 Державної інспекції сільського господарства у Чернігівській області зазначено, що форма власності спірних земельних ділянок, які розташовані на землях Левковицької сільської ради, є державною.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що розпорядником спірних земельних ділянок, які розташовані на території Левковицької сільської ради, а відтак і стороною у правовідносинах має бути Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області, а не Левковицька сільська рада.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурором не надано суду достатнього правового обґрунтування визначення Левковицької сільської ради, як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи, а в силу ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Також у п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.2012 „Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам", господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов залишити без розгляду.

Суддя В.В. Шморгун