ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.06.15Справа № 904/3068/15

За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОПАЗ-СЕРВІС", м.Дніпропетровськ

до Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про зобов'язання вчинити дії

Представники:

від позивача: Пак П.В. - довіреність від 24.02.15;

від відповідача: Абрамов Д.В., дов. № 4/10-150 від 18.03.15

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОПАЗ-СЕРВІС" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити дії.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, надав пояснення по справі, відповів на поставлені питання.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти позову заперечив, позові просив відмовити. Подав клопотання про застосування строків позовної давності.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) укладений договір оренди землі від 21.06.07, зареєстрований в реєстрі за № 4154, посвідчений 21.06.07 Літаш Іриною Петрівною, нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. Згідно предмету цього договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: по узвозу Селянському у районі будівлі 20 (Жовтневий район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :03:231:0091. Згідно п.3.1, 3.2,3.3,3.4 договір укладено на 2 роки. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк здійснюється виключно на підставі рішення міської ради про передачу земельної ділянки в оренду шляхом його переукладання та державної реєстрації у встановленому порядку. Позивач, після спливу строку дії договору та до теперішнього часу, користувався цією земельною ділянкою, сплачуючи за неї орендну плату. Листів від відповідача про заперечення щодо продовження договору не отримував. Земельна ділянка відповідачем не була у нього витребувана. Також, позивач зазначає, що листами вих. № 10/Т-10 , вх.№ 11/1142 від 17.03.10 та вих.№ 11/Т-11, вх. № 36/2228 від 15.04.11 він звертався до відповідача про поновлення строку дії договору оренди, однак на дату подачі цього позову це питання не було розглянуто відповідачем. Таким чином, позивач просить господарський суд зобов'язати відповідача розглянути на першій сесії після набрання законної сили рішення господарського суду Дніпропетровської області за цією справою, питання щодо поновлення договору оренди укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОПАЗ-СЕРВІС" та Дніпропетровською міською радою на той самий строк і на тих самих умова, які були передбачені цим договором.

Згідно Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" N 6 від 17.05.2011, питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). З цією метою слід аналізувати предмет позову, підстави позову і зміст позовних вимог. Господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності. У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати таке. Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

Аналізуючи правову природу спірних правовідносин, предмет позову, підстави позову і зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що у цій справі відсутні приватноправові відносини та в наявності публічно-правові.

Так, з тексту позовної заяви вбачається, що позивач вимагає від суду зобов'язати відповідача вирішити питання процедури: внести до порядку денного першої сесії міської ради певний пункт; при цьому позивач не просить суд вирішити питання про право цивільне чи господарське. Предмет позову сформульовано таким чином, що задоволення позову чи відмова в його задоволенні не вирішить питання про право цивільне чи господарське: про наявність чи відсутність у позивача права на поновлення договору оренди землі від 21.06.07, зареєстрований в реєстрі за № 4154, посвідчений 21.06.07 Літаш Іриною Петрівною, нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу.

Таким чином, в цій конкретній справі, предмет позову стосується не реалізації повноважень відповідача як власника землі, а стосується реалізації владних повноважень відповідача щодо порядку надання відповідей та включення певних питань до порядку денного засідань сесії міськради (адже позивач фактично просить суд зобов'язати відповідача відреагувати на листи та включити до прядку денного засідання сесії міськради певний пункт).

А отже, позивачем обрано неправильний спосіб та форму захисту свого порушеного права, внаслідок чого, спір з саме з таким предметом позову не підвідомчій господарським судам.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

За таких обставин, провадження у справі слід припинити.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК). Водночас закриття провадження у справі, про яке йдеться у пункті 5 частини першої цієї статті Закону, є поняттям цивільного і адміністративного судочинства, передбаченим відповідно статтею 205 Цивільного процесуального кодексу України і статтею 157 Кодексу адміністративного судочинства України, які господарським судам у здійсненні судочинства не застосовуються.

Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору. Тому, судові витрати слід залишити на позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст. ст. 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі ПРИПИНИТИ за п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Суддя М.О. Ніколенко