РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа №910/8651/15-г

За позовомДержавної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецпроект"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Елемент Ойл"
простягнення заборгованості в розмірі 206 856,56 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Рябченко І.В. - представник за довіреністю; Попічко Р.Р. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (надалі ДК "Укрспецекспорт") звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемент Ойл" (надалі ТОВ "Елемент Ойл") про стягнення 206 856,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору №107/USE-20.1-109-D-14 від 09.09.2014 р. здійснював несвоєчасну поставку палива РТ для реактивних двигунів за ГСТУ 320.00149943.007-97, що стало підставою для звернення з позовом про стягнення пені в розмірі 114 850,02 грн. Крім того, позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем у мов Договору №107/USE-20.1-109-D-14 від 09.09.2014 р. в частині своєчасної поставки палива, позивач в свою чергу допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань за Договором №286/1/14/36/USE-20.1-112-D-14 від 23.09.2014 р. укладеним між ДК "Укрспецекспорт" та Міністерством оборони України, внаслідок чого позивачу було завдано збитків у розмірі 92 006,54 грн. у вигляді сплати Міністерству оборони України пені за неналежне виконання умов договору №286/1/14/36/USE-20.1-112-D-14 від 23.09.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р. порушено провадження у справі №910/8651/15-г, розгляд справи призначено на 13.05.2015 р.

23.04.2015 р. представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 08.04.2015 р. через загальний відділ суду було подано витребувані документи.

12.05.2015 р. представником відповідача через загальний відділ суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.05.2015 р. у зв`язку із неявкою представника відповідача та невиконанням ним вимог ухвали суду від 08.04.2015 р. розгляд справи відкладено на 03.06.2015 р.

Представники позивача в судове засідання 03.06.2015 р. з`явились, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 03.06.2015 р. не з`явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 03.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2014 р. між ТОВ "Елемент Ойл" (постачальник) та ДК "Укрспецекспорт" (покупець) було укладено Договір №107/USE-20.1-109-D-14 (надалі "Договір"), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити паливо РТ для реактивних двигунів за ГСТУ 320.00149943.007-97 (далі - паливо), а покупець зобов`язався прийняти паливо, що буде поставлено відповідно до цього Договору і сплатити постачальнику ціну палива, встановлену цим Договором і Додатком №1 до цього Договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору постачання палива здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (м. Чугуїв Харківської області та м. Миргород Полтавської області), Україна партіями в строк 10 днів з моменту підписання цього договору у тарі та упаковці, яка забезпечує його зберігання під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Поставка палива здійснюється на підставі підписаної заявки покупця. Передача палива засвідчується підписанням акту приймання-передачі палива (п.п. 2.2.1, 2.4 Договору).

Пунктом 2.7 Договору встановлено, що договір вважається виконаним при умові постачання палива не менше 99% від загального обсягу.

Пунктом 3.1.1 Договору визначено, що розрахункова кількість палива, що повинне бути поставлене покупцю в м. Чугуїв Харківської області та м. Миргород Полтавської області в період, визначений у п. 2.2 цього договору, складає 1 500 тонн.

Відповідно до п.п. 3.1.1 - 3.2.5 Договору ціна палива, що поставляється за цим договором, встановлюється в гривнях України і наводиться в Додатку №1 до цього договору. В ціну включена вартість палива, вартість перевозки до пункту призначення, вартість митної очистки і ПДВ. Загальна ціна палива за цим договором без ПДВ складає 23 462 400,00 грн. Податок на додану вартість (ПДВ) складає 4 692 480,00 грн. Загальна ціна палива з ПДВ складає 28 154 880,00 грн.

Покупець здійснює оплату на поточний рахунок постачальника у розмірі 100% від ціни відповідної партії палива в термін 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання належним чином засвідченої копії залізничної накладної про поставку палива. Оплата за поставлене паливо здійснюється шляхом безготівкового розрахунку на підставі виставленого рахунку постачальника.

Згідно з п. 8.1 Договору, останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014 р.

Спір виник, на думку позивача, внаслідок несвоєчасної поставки відповідачем палива за Договором №107/USE-20.1-109-D-14 від 09.09.2014 р., у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 114 850,02 грн. нарахованої за період з 02.10.2014 р. по 11.10.2014 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Зобов`язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи 24.09.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявкою №USE-20.1-12395 в якій просив у відповідності до умов Договору №107/USE-20.1-109-D-14 від 09.09.2014 р. відвантажити паливо у кількості 750,763 тонн вантажоодержувачам ДК "Укрспецекспорт" у м. Миргород (військова частина НОМЕР_1 ) 250,763 тонни та у м. Чугуїв (військова частина НОМЕР_2 ) 500,00 тонн.

Відповідач на виконання умов Договору та на підставі зазначеної заявки позивача здійснив поставку палива 07.10.2014 р. в м. Чугуїв (військова частина А4104) в розмірі 347,199 тонн на суму 6 516 897,45 грн., 11.10.2014 р. в м. Чугуїв (військова частина А4104) в розмірі 157,302 тонни на суму 2 952 545,95 грн. та 11.10.2014 р. в м. Миргород (військова частина А1356) в розмірі 253,394 тонни на суму 4 756 185,11 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі №РН-0000633 від 07.10.2014 р., №РН-0000639 від 11.10.2014 р. та №РН-0000640 від 11.10.2014 р.

Акти приймання-передачі підписані представниками сторін та скраплені печатками товариств.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що постачання палива здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (м. Чугуїв Харківської області та м. Миргород Полтавської області), Україна партіями в строк 10 днів з моменту підписання цього договору у тарі та упаковці, яка забезпечує його зберігання під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Згідно із п. 2.2.1 Договору поставка палива здійснюється на підставі підписаної заявки покупця.

Таким чином, враховуючи зміст п.п. 2.2.1, 2.2 Договору відповідач зобов`язаний був здійснити поставку палива не пізніше 04.10.2014 р. (10 днів з моменту надання відповідачу заявки).

Отже, як свідчать матеріали справи, відповідач на виконання умов Договору та заявки №USE-20.1-12395 від 24.09.2014 р. поставив позивачу паливо, однак з порушенням строку вказаного у Договорі.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Згідно ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що за порушення строків постачання палива постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 відсотка ціни палива, щодо якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни.

Судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання, щодо своєчасної поставки товару, проте суд здійснює перерахунок пені виходячи із встановленого судом кінцевого терміну поставки, а саме з 05.10.2014 р. (кінцевий термін поставки 04.10.2014 р.) по 07.10.2014 р. та по 11.10.2014 р.

За перерахунком суду розмір пені за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару складає 72 574,74 грн. В іншій частині 42 275,28 грн. пеню нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення збитки в розмірі 92 006,54 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2014 р. між Міністерством оборони України (замовник) та ДК "Укрспецекспорт" (постачальник) було укладено Договір про постачання для державних потреб палива рідинного газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/14/36/USE-20.1-112-D-14, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити у 2014 р. паливо рідинне та газ; оливи мастильні (паливо для реактивних двигунів РТ) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з специфікацією на загальну суму 28 350 000,00 грн. з ПДВ (п. 1.1 Договору).

За умовами вказаного Договору продукція мала бути поставлена позивачем Міністерству оборони України протягом 10 днів з дати підписання Договору.

Прете, внаслідок неналежного виконання ТОВ "Елемент Ойл" умов Договору №107/USE-20.1-109-D-14 від 09.09.2014 р. в частині своєчасної поставки палива, ДК "Укрспецекспорт" в свою чергу прострочило виконання взятих на себе зобов`язань за Договором №286/1/14/36/USE-20.1-112-D-14 від 23.09.2014 р., у зв`язку із чим 03.11.2014 р. на підставі претензій Міністерства оборони України №286/7/9444 від 21.10.2014 р., №286/7/9541 від 23.10.2014 р. та № 286/7/9542 від 23.10.2014 р. сплатило на користь замовника пеню в розмірі 92 006,54 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №2886 від 03.11.2014 р.

Пунктом 5.3.3 Договору №107/USE-20.1-109-D-14 від 09.09.2014 р. визначено, що незалежно від сплати неустойки (штрафу, пені) сторона, що порушили цей договір, відшкодовує іншій стороні завдані в результаті цього збитки без урахування розміру неустойки (штрафу, пені).

Приписами ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

На час стягнення збитків, на позивача покладається обов`язок довести суду згідно ст. 33 ГПК України факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань, причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Згідно загальної практики про визначення розміру збитків (шкоди) заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги:

А) вид (склад) збитків;

Б) наслідки порушення договірних зобов`язань.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом встановлено, що паливо, поставляння якого є предметом Договору №107/USE-20.1-109-D-14 від 09.09.2014 р., купувалось позивачем з метою виконання Договору про постачання для державних потреб палива рідинного газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/14/36/USE-20.1-112-D-14 від 23.09.2014 р., неналежне виконання якого є наслідком порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання за первісним Договором №107/USE-20.1-109-D-14 від 09.09.2014 р., в результаті чого позивачу спричинено збитки у вигляді сплаченої на користь Міністерства оборони України пені в розмірі 92 006, 54 грн.

Таким чином, позивачем належними доказами доведено складову збитків, у тому числі причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором та виникненням у позивача збитків, а тому позовні вимоги в частині стягнення збитків у розмірі 92 006,54 грн. визнаються судом правомірними та обґрунтованими.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ "Елемент Ойл" на користь ДК "Укрспецекспорт" пені в розмірі 72 574,74 грн. та збитків в розмірі 92 006,54 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемент Ойл" (03148, м. Київ, вул. Картвелішвілі, 7/2; ідентифікаційний код 39038178) на користь Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36; ідентифікаційний код 21655998) пеню у розмірі 72 574 (сімдесят дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн. 74 коп., збитки у розмірі 92 006 (дев`яносто дві тисячі шість) грн. 54 коп. та судовий збір у розмірі 3 291 (три тисячі двісті дев`яносто одна) грн. 62 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано - 08.06.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко