ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.06.15р. Справа № 904/2597/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СР ЛТД", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у сумі 127 761,64 грн.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

від позивача: Черемисіна Е.О., довіреність №46-2 від 21.04.2015 року, представник

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СР ЛТД" звернулося до господарського суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.05.2015 року, просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на свою користь основний борг у розмірі 71877,60 грн., пеню у розмірі 2 106,11 грн., 3% річних у розмірі 2 823,90 грн. та втрати від інфляції у розмірі 50 954,03 грн., загалом на суму 127 761,64 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором підряду № 560131731 від 02.10.2013 року щодо оплати виконаних позивачем робіт, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість та відповідно нараховані штрафні санкції, 3% річних та втрати від інфляції на загальну суму 127 761,64 грн.

Відповідач у судове засідання не з'явивсяі, про день, час, та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

05.06.2015 року до господарського суду повернулося поштове повідомлення про вручення поштової кореспонденції відповідачу 02.06.2015 року, про що свідчить підпис працівника Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" Пелітової О.В. (а.с. 81).

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції відмовити у повному обсязі.

Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо нарахування пені, а також щодо нарахування 3% річних та втрат від інфляції застосовані положення ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, проте дана норма є спеціальною та може поширюватись лише на відносини купівлі-продажу, а не спірного договору підряду, який укладено між сторонами по справі.

Також, 12.05.2015 року відповідач подав до суду заяву про розстрочення виконання рішення, у якій просить розстрочити виконання рішення господарського суду у справі №904/2597/15 строком на три місяці з оплатою рівними частинами до 30-го числа кожного місяця.

Розгляд справи був відкладений з 23.04.2015 року на 14.05.2015 року, з 14.05.2015 року на 21.05.2015 року та з 21.05.2015 року на 10.06.2015 року.

У судовому засіданні 10.06.2014 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СР ЛТД" (підрядник) та Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (замовник) був укладений договір підряду № 560131731 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого підрядник приймає на себе виконання робіт по капітальному ремонту пресспрокатної лінії КПЦ і насосної високого тиску КПЦ - наладка електроустаткування, інв. №№ 10424308, 10422645, у об'ємі згідно кошторисної документації, що додається, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до узгоджених договірних цін, які є невід'ємною частиною Договору.

Строк дії Договору передбачений п. 8.1. Договору, відповідно до якого цей Договір набирає чинності з моменту фактичного підписання його повноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2013 року. Закінчення терміну дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, що залишилися невиконаними.

Сума Договору складає 60 000,00 грн., окрім того ПДВ 12 000,00 грн. Всього сума Договору складає 72 000,00 грн. (п. 2.1. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору термін виконання робіт складає 25 діб з дати підписання акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 3.2. Договору приймання виконаних робіт здійснюється шляхом підписання акту здачі-приймання виконаних робіт КБ-2в уповноваженими представниками сторін. У разі потреби заміни запасних часток, механізмів, підрядник зобов'язаний передати демонтовані запасні частки і механізми замовникові по акту прийому-передачі.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що гарантійний термін на виконані роботи складає 12 місяців з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Розрахунки за Договором здійснюються шляхом перерахування замовником на розрахунковий рахунок підрядника вартості виконаних робіт на протязі 75-ти календарних днів після підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт, за наявності рахунку та податкової накладної.

На виконання мов Договору позивач виконав роботи на загальну суму 71 877,60 грн.

На підтвердження наведеного факту позивач надав до суду Акт прийому виконаних будівельних робіт № 1 від 05.11.2013 року на суму 33 566,40 грн. та Акт прийому виконаних будівельних робіт № від 06.11.2013 року на суму 38 311,20 грн.

Наведені Акти містить підписи з боку позивача та з боку відповідача, які скріплені печатками підприємств.

Також, позивач надав до суду виставлені позивачем відповідачу рахунки за виконані роботи, а саме: рахунок № 11215 від 05.11.2013 року на суму 33 566,40 грн. та рахунок № 11217 від 06.11.2013 року на суму 38 311,20 грн., а також податкові накладні, які підтверджують дані щодо зазначених виконаних робіт.

Позивач зазначає, що відповідач оплату виконаних позивачем робіт у сумі 71 877,60 грн. не здійснив, зобов'язань за спірним договором не виконав, що і є причиною виникнення спору.

Згідно ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Враховуючи умови Договору (п. 4.1. Договору), а також факт того, що підтвердженням виконаних позивачем робіт є Акт прийому виконаних будівельних робіт № 1 від 05.11.2013 року та Акт прийому виконаних будівельних робіт № від 06.11.2013 року, відповідно строк оплати товару є таким, що настав.

Доказів оплати виконаних позивачем робіт відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу у сумі 71 877,60 грн. шляхом надання належних доказів не спростував.

За наведеного, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 71 877,60 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Згідно п. 5.2. Договору за порушення термінів оплати виконаних робіт замовник оплачує підрядникові пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несвоєчасно сплаченої суми.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню, з урахуванням строків позовної давності, за період прострочення оплати з 27.03.2014 року по 21.07.2014 року у сумі 2 106,11 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, суд зазначає наступне.

Позивачем вірно визначений початок періоду нарахування пені (27.03.2014 року), з урахуванням скорочених строків позовної давності. Однак кінець періоду встановлено невірно, так як початком періоду прострочення зобов'язання за спірним договором є 21.01.2014 року, відповідно, через шість місяців (максимальний строк можливого нарахування пені) наступає дата 20.07.2014 року, а не 21.07.2014 року (оскільки у випадку нарахування пені з 21 по 21 число, це вже буде шість місяців і 1 день), тому пеня може бути нарахована за період з 27.03.2014 року по 20.07.2014 року та відповідно становить 2081,50 грн.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності, так як позивачем здійснений розрахунок з урахуванням вказаного строку. Позовну заяву подано 27 березня 2015 року, позовна давність стосовно пені підлягає обчисленню відповідно до правил нарахування пені - а саме, за кожен день. Отже, право на позов про стягнення пені за 27 березня 2014 року виникає наступного дня - 28 березня 2014 року і триває рік - до 27 березня 2015 року, і саме у вказану дату подано позовну заяву.

За викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково у сумі 2 081,50 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо неможливості нарахування 3% річних та втрат від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України, із посиланням на положення ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України у зв'язку з наступним.

Згідно ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Положення зазначеної статті стосуються договірних зобов'язань у правовідносинах купівлі-продажу.

У той же час, норми ст. 625 ЦК України передбачають відповідальність за грошове зобов'язання.

Згідно п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Отже, за викладеного вбачається, що обов'язок відповідача на підставі спірного договору щодо оплати виконаних позивачем робіт є грошовим зобов'язанням, тому позивач має право на застосування положень ст. 625 ЦК України.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за період прострочення оплати з 21.01.2014 року по 13.05.2015 року у сумі 2 823,90 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлена його правильність, відповідно є правомірною та підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 2 823,90 грн.

Також позивач просить стягнути на свою користь інфляційні втрати, розраховані від суми боргу за виконані роботи із застосуванням індексу інфляції за період з 21.01.2014 року по 13.05.2015року у сумі 50 954,03 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції, судом встановлена його правильність, відповідно є правомірною та підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача втрати від інфляції у розмірі 50 954,03 грн.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача підлягає стягненню 127 737,03 грн. (основний боргу у розмірі 71 877,60 грн., пеню у розмірі 2 081,50 грн., 3% річних у розмірі 2 823,90 грн., втрати від інфляції у розмірі 50 954,03 грн.).

Згідно ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з абзацом другим пункту 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню (п.1 ч.1 ст.7 Закону).

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.05.2015 року позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір у сумі 16,65 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення № 2625 від 20.05.2015 року та визначений відповідно до наступного розрахунку.

Так, за статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Таким чином, 2% ціни первісного позову у сумі 97 667,28 грн. складає 1 953,35 грн., що сплачений згідно платіжного доручення № 2601 від 20.03.2015 року.

У результаті збільшення позовних вимог до 127 761,64 грн. судовий збір буде складати 2 555,23 грн.

Позивач, окрім сплати судового збору при подачі позовної заяви із первісною ціною позову у сумі 1 953,35 грн., також сплатив судовий збір при збільшенні позовних вимог у сумі 618,53 грн., тобто загальна сума сплаченого судового збору складає 2 571,88 грн.

За наведеного, відповідно, підлягає поверненню судовий збір у розмірі 16,65 грн. (2 571,88 грн. - 2 555,23 грн.)

Відповідно до п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України": питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення може зазначатися у тому числі в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом).

Судовий збір в іншій частині підлягає розподілу між сторонами. Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 2 554,74 грн.

Стосовно клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення строком на три місяці з оплатою рівними частинами до 30-го числа кожного місяця.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пунктом 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено право господарського суду за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України": підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Між тим, подаючи клопотання про розстрочку виконання рішення суду заявник у якості підтвердження свого скрутного матеріального становища додає звіт про фінансові результати станом на 31.03.2015 року.

Викладені відповідачем обставини та матеріали справи не дозволяють стверджувати про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Так, даний спір виник з вини відповідача, спірна сума заборгованості не погашалась заявником протягом тривалого часу. Складний економічний стан підприємства не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Законодавець пов'язує розстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Наведені відповідачем підстави для розстрочки виконання судового рішення, зокрема, фінансове становище, не є тими виключними обставинами, які дають підстави для розстрочки виконання судового рішення.

Також суд зазначає, що фінансове становище відповідача, яке на думку самого відповідача є скрутним, утворилось внаслідок його господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин. Сторони по справі знаходяться в рівнозначних економічних умовах.

Вказане є підставою для відмови у відстроченні виконання рішення.

Також, при розгляді заяви суд враховує положення міжнародного договору, а саме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий суд. Під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обов'язок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави-учасниці Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті за поставлений товар. Невиконанням обов'язку щодо оплати продукції відповідач порушує права позивача, безпідставно не перераховуючи кошти (вартість товару) у власність позивача.

Надання за вищезазначених обставин відповідачеві можливості тимчасово не виконувати рішення суду (розстрочка) буде порушенням права власності позивача у розумінні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, клопотання Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про розстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпропетровськ, вул. Столєтова, буд. 21, ідентифікаційний код 05393116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СР ЛТД" (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Фурманова, буд. 15, ідентифікаційний код 20228099) основний боргу у розмірі 71 877,60 грн., пеню у розмірі 2 081,50 грн., 3% річних у розмірі 2823,90 грн., втрати від інфляції у розмірі 50 954,03 грн. та судовий збір у розмірі 2554,74 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про розстрочення виконання рішення суду - відмовити у повному обсязі.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "СР ЛТД" (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Фурманова, буд. 15, ідентифікаційний код 20228099) з державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір в розмірі 16,65 грн. (шістнадцять грн. 65 коп.), перерахований згідно платіжного доручення № 2625 від 20.05.2015 року, яке знаходяться в матеріалах справи.

Повне рішення складено - 10.06.2015 року.

Суддя О.М. Крижний