номер провадження справи 27/99/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 Справа № 908/2453/15-г

За позовом: Приватного підприємства "Бізон" (71001 Запорізька область, Куйбишевський район, смт. Куйбишеве, вул. Леніна, 74)

до Фермерського господарства "Зустріч" (70536 Запорізька область, Оріхівський район, с. Новояковлівка, вул. Кібенка, 22)

про стягнення 78 977 грн. 74 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Корбут А.С., дов. № 12/14 від 22.10.2014 р.

від відповідача: Кравченко С.І., дов. № 06/01/2015 від 06.01.2015р.

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Приватного підприємства "Бізон", Запорізька область, Куйбишевський район, смт. Куйбишеве до Фермерського господарства "Зустріч", Запорізька область, Оріхівський район, с. Новояковлівка про стягнення 57 300 грн. 00 коп. основного боргу, 11 460 грн. 00 коп. штрафу та 10 217 грн. 74 коп. пені.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 09.04.2015р., справу № 908/2453/15-г передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 10.04.2015р. справу № 908/2453/15-г прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С., присвоєно справі номер провадження 27/99/15 та призначено судове засідання на 13.05.2015р.

Ухвалою суду від 13.05.2015р. розгляд справи відкладався на 08.06.2015р., відповідно до ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

08.06.2015р. продовжено розгляд справи № 908/2453/15-г.

08.06.2015р. до початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 08.06.2015р. позивач підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві та надав витребувані ухвалою суду документи. Просить суд стягнути з відповідача 57 300 грн. 00 коп. основного боргу, 11 460 грн. 00 коп. штрафу та 10 217 грн. 74 коп. пені.

Відповідач у судовому засіданні 08.06.2015р. позовні вимоги визнав про що зазначив у письмовому відзиві (міститься в матеріалах справи).

Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір пені та штрафу на 50 % та відстрочити виконання судового рішення до 01.09.2015р.

Представник позивача у судовому засіданні за домовленістю з відповідачем погодився зменшити заявлену суму штрафу до 65%, на загальну суму 7 449 грн. 00 коп. та просить стягнути з відповідача 57 300 грн. 00 коп. основного боргу, 10 217 грн. 74 коп. пені, 7 449 грн. 00 коп. штрафу.

Крім того, позивач не заперечив проти надання відстрочення виконання рішення до 01.09.2015 р.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб'єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 17.06.2014р. між Приватним підприємством "Бізон" (продавець) Фермерським господарством "Зустріч" (покупець) укладено договір поставки № 54.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупця сільськогосподарську техніку: прес-підбирач «Tukan» (ППТ-041), а покупець зобов'язується її прийняти та оплатити у розмірі 154 300 грн. 00 коп., в тому числі 20 % ПДВ.

14.06.2014р. позивач передав у власність відповідача товар, що підтверджується: рахунком на оплату № 2386 від 17.06.2014р., довіреністю № 199305 від 24.06.2014р., видатковою накладною № 4650 від 24.06.2014р., актом прийому-передачі № 227 від 24.06.2014р., актом вводу в експлуатацію № 201 від 24.06.2014р., складською накладною № КБ000004650/6 від 24.06.2014р.

Відповідно до п. 2.4.1 договору перший платіж у розмірі 10 % від загальної вартості товару здійснюється покупцем до 27.06.2014р. (включно).

Згідно п. 2.4.2 договору другий платіж у розмірі 90 % від загальної вартості товару здійснюється покупцем до 25.07.2014р. (включно).

Всупереч умовам договору відповідач лише частково здійснив оплату, а саме:

02.07.2014 р. - 17 000 грн. 00 коп., 06.08.2014р. - 20 000 грн. 00 коп., 08.08.2014р. - 20 000 грн. 00 коп., 20.08.2014р. - 10 000 грн. 00 коп., 09.09.2014р. - 10 000 грн. 00 коп., 18.09.2014р. - 10 000 грн. 00 коп. 15.12.2014р. - 10 000 грн. 00 коп. Всього на загальну суму 97 000 грн. 00 коп.

Внаслідок не сплати відповідачем у повному обсязі вартості поставленої сільськогосподарської техніки, заборгованість відповідача перед позивачем склала 57 300 грн. 00 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобов'язання, виконав належним чином та поставив відповідачу сільськогосподарську техніку, відповідно до умов договору № 54 від 17.06.2014р.

За відповідачем рахується не сплачена заборгованість у сумі 57 300 грн. 00 коп.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Фермерського господарства "Зустріч", Запорізька область, Оріхівський район, с. Новояковлівка 57 300 грн. 00 коп. основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 7449 грн. 00 коп. штрафу та 10 217 грн. 74 коп. пені.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до розділу 6 договору у випадку прострочення терміну оплати, встановленого умовами цього договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення з моменту виникнення заборгованості за весь строк прострочення сплати заборгованості та сплачує штраф у розмірі 20 відсотків від вартості неоплаченого товару.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 2.4.2 договору другий платіж у розмірі 90 % від загальної вартості товару здійснюється покупцем до 25.07.2014р. (включно).

Отже, першим днем прострочення здійснення другого платежу за поставлений товар є 26.07.2014р.

Враховуючи заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог щодо стягнення суми пені та штрафу до 65 % на загальну суму 7 449 грн. 00 коп., господарський суд дійшов висновку, щодо стягнення з відповідача підлягає сума пені у розмірі 10 217 грн. 74 коп. та сума штрафу у розмірі 7 449 грн. 00 коп.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 6 від 23.03.12р. «Про судове рішення», якщо про зміну предмета або підстав позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, якщо відповідну заяву прийнято господарським судом, зазначається в описовій частині рішення, і подальший виклад рішення, в тому числі його резолютивної частини, здійснюється з урахуванням такої заяви. При цьому у господарського суду відсутні підстави для припинення провадження у справі в частині, на яку зменшився розмір позовних вимог.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язань. Якщо учасники зобов'язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов'язання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобов'язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання

Факт виконання зобов'язань за договором № 54 від 17.06.2014р. належним чином відповідач не довів.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Фермерського господарства "Зустріч" 57 300 грн. 00 коп. основного боргу, 10 217 грн. 74 коп. пені, 7 449 грн. 00 коп. штрафу.

Крім того, відповідач просить суд в порядку статті 121 ГПК України відстрочити виконання рішення суду до 01.09.2015р.

Позивач не заперечив проти відстрочення виконання судового рішення строком до 01.09.2015р., про що зазначив у заяві.

Відповідно до п. 3 Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.09.1996р. № 02-5/333 із змінами та доповненнями "Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України", заява про розстрочку або відстрочку виконання рішення суду розглядається за загальними правилами ГПК.

Слід мати на увазі, що згоди сторін на застосування способів, передбачених ст. 121 ГПК України, ця стаття не потребує, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними строками відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Відстрочка платежу - перенесення на більш пізній строк сплати платежу.

Вказана правова позиція викладена в п. 1 Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.09.1996р. № 02-5/333 із змінами та доповненнями "Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України".

Пункт 6 статті 83 ГПК України надає суду право відстрочити виконання рішення суду.

Підставою для відстрочення виконання рішення суду можуть бути певні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений, господарським судом, спосіб.

Відповідно до Роз'яснення Президії ВАС України від 12.09.1996р. № 02-5/333, господарський суд, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення суду, повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони суд має право розстрочити виконання судового рішення.

Питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд, вирішуючи питання щодо надання розстрочення та відстрочення виконання рішення, враховує ступінь виконання зобов'язання боржником, матеріальні інтереси сторін, їх майновий та фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Засади діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України, передбачають створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

Господарський суд беручи до уваги пояснення відповідача та згоду позивача, дає згоду на відстрочення виконання судового рішення в частині стягнення 74 966 грн. 74 коп., строком до 01.09.2015р.

На підставі статті 85 ГПК України - 08.06.2015року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85, 121 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного підприємства "Бізон", Запорізька область, Куйбишевський район, смт. Куйбишеве до Фермерського господарства "Зустріч", Запорізька область, Оріхівський район, с. Новояковлівка задовольнити.

Стягнути з Фермерського господарства "Зустріч" (70536 Запорізька область, Оріхівський район, с. Новояковлівка, вул. Кібенка, 22, ) на користь Приватного підприємства "Бізон" (71001 Запорізька область, Куйбишевський район, смт. Куйбишеве, вул. Леніна, 74, ) 57 300 (п'ятдесят сім тисяч триста) грн. 00 коп. основного боргу, 10 217 (десять тисяч двісті сімнадцять) грн. 74 коп. пені, 7 449 (сім тисяч чотириста сорок дев'ять) грн. 00 коп. штрафу, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Відстрочити виконання судового рішення в частині стягнення 74 966 (сімдесят чотири тисячі дев'ятсот шістдесят шість) грн. 74 коп., строком до 01.09.2015р.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 11.06.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.