ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Справа № 911/1453/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Корсак В.А.

судді: Данилова М.В., Данилова Т.Б. (доповідач)

розглянувши матеріали касаційної скаргивідкритого акціонерного товариства "Ставищепродтовари"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р.
у справі господарського суду№911/1453/14 Київської області
за позовом ВАТ "Ставищепродтовари"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Тілігул"
треті особи 1) дочірнє підприємство "Статус і К" 2) ТОВ "ВВ-Альянс+"
про за участю представників сторін: позивача відповідача третіх осіб визнання недійсним договору керуючий санацією Менчак В.В. Здоровейцева Т.Ю. дов.б/н від 14.01.2015 1) Чиж С.С. дов. № 12/01/15 від 12.01.2015 2) не зявився

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року Відкрите акціонерне товариство "Ставищепродтовари звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тілігул", за участю третіх осіб на стороні відповідача: ДП "Статус і К" м. Запоріжжя та ТОВ ВВ Альянс +" м. Біла Церква, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.01.2003 №01/12-03, укладеного сторонами, на підставі ст.ст.203, 215, 216, 319, 321, 328 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір є мнимим з огляду на не надходження грошових коштів в рахунок оплати об'єкта купівлі-продажу, облік даного майна у 2006-2008 роках на балансі ВАТ "Ставищепродтовари" за актами інвентаризації, і на частину нерухомого майна накладався арешт органами Державної виконавчої служби.

Рішенням господарського суду Київської області від 28.05.2014, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2014 рішення господарського суду Київської області від 28.05.2014 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судові рішення є передчасними, прийняті по неповно встановленим обставинам справи.

За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду Київської області від 03.02.2015 (суддя Ейвазова А.Р.), залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 ( судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.) у позові відмовлено повністю, оскільки позивачем не доведено наявності правових підстав для визнання спірного правочину недійсним.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, Відкрите акціонерне товариство "Ставищепродтовари" в особі керуючого санацією звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним з моменту укладання Договір купівлі-продажу №01/12-03 від 15.01.2003, укладений між ВАТ "Ставищепродтовари" та ТОВ "ТІЛІГУЛ".

Касаційна скарга вмотивована фактичним користуванням спірним майном ВАТ "Ставищепродтовари" до 2013 року, у якого майно знаходилось на балансі, проходило інвентаризацію у 2008 році, у 2005-2008 роках неодноразово знаходилось під арештом, оплатою за електроенергію до 2013 року, наявністю орендних відносин із ТОВ "ВВ Альянс", а відтак судами не було встановлено, чи є оспорюваний правочин купівлі-продажу вчинений та з якого моменту.

Порушенням норм матеріального права касатор вважає невірне застосування приписів Цивільного кодексу Української РСР, та зазначає, що до визначення недійсності правочину повинні бути застосовані норми Цивільного кодексу України.

В додаткових поясненнях до касаційної скарги ВАТ "Ставищепродтовари" посилається на кримінальне провадження, порушене в травні 2015 року слідчим Ставищенського РВ ГУ МВС України в Київській області у звязку із незаконним відчуженням нерухомого майна ВАТ "Ставищепродтовари".

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Тілігул" проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає судові рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими, а доводи позивача такими, що не доводять підстав для визнання угоди недійсною з підстав, визначених статтями 48 58 Цивільного кодексу Української РСР.

Заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін та третьої особи, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні і постанові та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, згідно протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ "Ставищепродтовари" від 16.08.2002 було прийнято, зокрема, рішення про продаж ТОВ "Тілігул" адмінбудинку, кондитерського цеху, безалкогольного цеху, майстерні крупорушки, складу ГЗМ, пропускного пункту, водонапірної башти, огорожі.

В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсними Рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Ставищепродтовари", оформлених протоколом від 16.08.2002.

15.01.2003 між ВАТ "Ставищепродтовари" та ТОВ "Тілігул" укладено договір купівлі-продажу №01/12-03, у відповідності до умов якого позивач продає, а відповідач купує адмінбудинок, кондитерський цех, безалкогольний цех, майстерню крупорушки, склад ГЗМ, пропускний пункт, нежитлову будівлю, водонапірну башту, огорожу, які розташовані за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, смт. Ставище, провулок Радянський, 3.

Загальна вартість об'єктів купівлі-продажу, що відчужуються за відповідним договором, визначена сторонами у розмірі 345 531,89грн. (п.1.3 договору); оплата за договором здійснюється протягом чотирьох місяців з моменту його підписання (п.1.4 договору).

Згідно п.1.2 договору ТОВ "Тілігул" (покупець за вказаним договором) набуває право власності на майно після підписання акту прийому-передачі.

Майно, яке є об'єктом продажу за вказаним договором, передано позивачем ТОВ " Тілігул згідно акту прийому-передачі 17.01.2003.

На правовстановлювальному документі Білоцерковським бюро технічної інвентаризації 21.01.2003р. вчинено реєстраційний напис №127 про право приватної власності на нерухоме майно за ТОВ "Тілігул".

Право власності на відповідне майно за ТОВ "Тілігул" зареєстроване також 06.06.2013 Державним реєстратором прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

ВАТ "Ставищепродтовари звернулось до господарського суду Київської області з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.01.2003 №01/12-03 на тих підставах, що договір є мнимим з огляду на не надходження грошових коштів в рахунок оплати об'єкта купівлі-продажу, облік даного майна у 2006-2008 роках на балансі ВАТ "Ставищепродтовари" за актами інвентаризації, і на частину нерухомого майна накладався арешт органами ДВС.

Правовою підставою для задоволення позовних вимог позивач обрав статті 203, 215, 216, 319, 321, 328 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Вирішуючи справу по суті, суди попередніх інстанцій підставно виходили з того, що спірний Договір датований 2003 роком, відтак відповідність даного правочину нормам чинного законодавства повинна перевірятися на момент його укладення, а отже спірні правовідносини унормовані Цивільним кодексом УРСР.

Загальні підстави і наслідки недійсності угод встановлені статтею 48 Цивільного кодексу УРСР, за якою недійсною визнається угода, що не відповідає вимогам закону. Правило, встановлене цією нормою, повинно застосовуватись в усіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод, зокрема статей 49, 50, 56, 57, 58 Цивільного кодексу УРСР.

Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи договором наслідків, а не визнання угоди недійсною.

Водночас законом можуть передбачатися випадки, коли порушення законодавства допущені під час виконання договору, є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Отже, мнимою є угода, коли сторони не бажають укладати угоду і не мають на меті виникнення певних юридичних наслідків, хоч зовні виражають таку волю. При цьому, мнимою можна визнати угоду за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки. На виконання мнимої угоди не передаються майно або майнові права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з умовами договору сторони підписали акт прийому-передачі обєктів нерухомості від 17.01.2003, за яким продавець передав, а покупець прийняв наступні обєкти нерухомого майна: адмінбудинок, кондитерський цех, майстерня крупорушка, безалкогольний соковий цех, водонапірна башта, склад ГЗМ, пропускний пункт, нежитлова будівля площею 7,9 м2, які розташовані за адресою: смт. Ставище, Білоцерківського району, Київської області, провулок Радянський, 3, а також усю документацію на зазначені обєкти нерухомості.

Відповідно до ст. 128 Цивільного кодексу УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за умовами спірного договору право власності на об'єкти купівлі-продажу переходить до ТОВ Тілігул після підписання акту приймання-передачі, що свідчить про те, що сторони здійснили основні дії з реалізації угоди.

Згідно ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. При цьому, в силу ч.4 вказаної норми, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

До набрання чинності Цивільним кодексом України до 01.01.2004 виникнення права власності на нерухоме майно не повязувалось з моментом реєстрації відповідного права.

Порушення приписів Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5, а саме завчасне неотримання позивачем витягу з відповідного реєстру та проведення інвентаризаційних робіт, не свідчить про мнимість договору, та відповідно, не тягне за собою визнання його недійсним.

Таким чином, твердження ВАТ "Ставищепродтовари" про те, що спірна угода є мнимою, оскільки при її здійсненні відсутня головна ознака угоди - направленість на виникнення та припинення цивільних правовідносин щодо власності, визнані судами попередніх інстанцій недоведеними та безпідставними.

Оспорюючи дійсність договору купівлі-продажу, ВАТ "Ставищепродтовари" посилався також на те, що відповідно до матеріалів інвентаризації спірне майно обліковувалось у ВАТ "Ставищепродтовари" на балансі у 2008році, на підтвердження чого позивачем надані акти контрольної перевірки інвентаризаційних цінностей, які відхилені судами в якості належних доказів, оскільки не мають підписів осіб, які входили до складу комісії, що створена для проведення такої перевірки.

Судами також підставно зазначено, що баланс є лише формою бухгалтерського обліку та звітності, та не визначає правових підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства, відтак, не можна утотожнювати передачу майна на баланс з переходом права власності на це майно.

Твердження ВАТ "Ставищепродтовари" про накладення арешту на майно, яке є об'єктом купівлі-продажу за спірним договором не може беззаперечно свідчити про те, що сторони не мали наміру на створення спірним договором для них певних правових наслідків.

Суди встановили, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2006 на все майно ВАТ "Ставищепродтовари" накладено арешт, а з акту опису та арешту від 28.05.2008 на майно накладено арешт, в т.ч. на частину майна, яке є обєктом купівлі-продажу за спірним договором.

При цьому суди попередніх інстанцій підставно виходили з того, що цей факт не може свідчити про те, що майно залишилось власністю позивача, оскільки накладення арешту на майно за своєю суттю є превентивним заходом та не пов'язано з переходом права власності, а лише виконує функції забезпечення майнових прав, та не встановлює право власності на майно. Особи, які вважають, що майно, яке описано та арештовано, належить їм, можуть подавати позови про виключення майна з акту опису та арешту, зняття з нього арешту тощо.

Також, судами встановлено, що позивачем не доведено, що угода укладена всупереч встановленим цілям діяльності ВАТ "Ставищепродтовари".

Таким чином суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем не доведено наявності правових підстав для визнання спірного правочину недійсним на підставі статей 49, 50, 56, 57, 58 Цивільного кодексу УРСР та у позові відмовлено повністю.

Посилання ВАТ "Ставищепродтовари" в касаційній скарзі на оплату послуг з електропостачання також не спростовує або не підтверджує право власності на спірне нерухоме майно.

Клопотання ВАТ "Ставищепродтовари" про витребування у Ставищанського РУ ГУМВС України в Київській області оригіналу Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 01/12-03 від 15.01.2003, акту приймання-передачі спірного майна та проведення експертизи були предметом розгляду в судах попередніх інстанцій, які відхилили зазначені клопотання, оскільки ст.36 ГПК передбачає подання письмових доказів як в оригіналах, так і в належним чином засвідчених копіях.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що якщо за результатами кримінального розслідування Ставищанським РУ ГУМВС України в Київській області буде винесено вирок винній особі, то це може бути підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами в порядку ст.112-114 ГПК України.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги відкритого акціонерного товариства "Ставищепродтовари", оскільки доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі, а судами було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для даної справи, їм надано належну правову оцінку та прийнято рішення і постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

Судові витрати, сплачені касатором до бюджету під час подання касаційної скарги, у зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги на підставі ст.49 ГПК України залишаються на касаторі.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Ставищепродтовари" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р. у справі №911/1453/14 господарського суду Київської області залишити без змін.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді М. Данилова

Т. Данилова