РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015Справа №910/12701/15

за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Гулевець О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Єніна Л.В. (дов.)

Від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні 10.06.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Миколаївське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти в розмірі 1151 грн. 63 коп. з поточного рахунку № 2001 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рахунок № 5 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відкритого для зарахування страхових коштів в Публічному акціонерному товаристві акціонерного банку "Укргазбанк", та списання з рахунку №2001 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відкритого у ПАТ Комерційний банк "Надра" кошти в сумі 1151 грн. 63 коп. та перерахувати їх на рахунок № 5 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відкритого для зарахування страхових коштів в Публічному акціонерному товаристві акціонерного банку "Укргазбанк", .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2015 порушено провадження у справі № 910/12701/15 та призначено її до розгляду на 10.06.2015.

10.06.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи по справі.

10.06.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов.

Представник позивача - Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в судовому засіданні 10.06.2015 надав пояснення по суті позову, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в судове засідання 10.06.2015 не з'явився, проте, від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить суд здійснювати розгляд справи без участі представника ПАТ "Комерційний банк "Надра".

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 10.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

26.10.2011 року між Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (позивач, клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (відповідач, банк) укладено договір №834/1 банківського рахунку із спеціальним режимом функціонуванням (для зарахування страхових платежів) (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, банк відкриває клієнту поточний рахунок №4001 у національній валюті для зарахування страхових коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - ФСС з ТВП), виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку.

Відповідно до п. 2.1.1. договору, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із п. 2.3.3. договору, банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта, у відповідності з чинним законодавством України.

Пунктом 2.3.4. договору передбачено, що банк забезпечує своєчасне зарахування коштів на рахунок клієнта.

За умовами п. 4.2 договору, встановлено, що операції за розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до банку в операційний час, виконуються банком того ж дня. Документи, отримані після операційного часу, проводяться банком в строк до трьох операційних днів.

Договір є укладеним на невизначений строк і набуває чинності з дня його підписання сторонами (п. 8.1 договору).

16.01.2012 між сторонами укладена додаткова угода до договору у зв'язку з відкриттям поточного рахунку № 2001 замість поточного рахунку №4001.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що 28.01.2015 на рахунок позивача № 2001 надійшли кошти в сумі 1407,86 грн. для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності. 29.01.2015р. з р/р 2001 банком були відправлені платежі, пов'язані з виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності на загальну суму 1407,86 грн. (1151 грн. 63 коп. - кошти для зарахування на карткові рахунки співробітників; обов'язкові платежі до бюджету на загальну суму 256,23 грн.).

29.01.2015 обов'язкові платежі на загальну суму 256,23 грн. були перераховані до відповідного бюджету, а кошти у розмірі 1151,63 грн. були списані з рахунку позивача, але 04.02.2015 були повернуті на р/р 2001 позивача без виконання.

Позивач, мотивуючи позовні вимоги, зазначає, що відповідачем порушено зобов'язання щодо перерахуванням грошових коштів за наданими позивачем платіжними дорученнями, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти в розмірі 1151 грн. 63 коп. з поточного рахунку № 2001 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рахунок № 5 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відкритого для зарахування страхових коштів в Публічному акціонерному товаристві акціонерного банку "Укргазбанк", та списати з рахунку №2001 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відкритого у ПАТ Комерційний банк "Надра" кошти в сумі 1151 грн. 63 коп. та перерахувати їх на рахунок № 5 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відкритого для зарахування страхових коштів в Публічному акціонерному товаристві акціонерного банку "Укргазбанк", .

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги посилається на те, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено обмеження на задоволення вимог по зобов'язанням банку, у зв'язку з чим, задоволення вимог кредиторів може бути здійснено у процедурі ліквідації.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором банківського рахунку.

Нормами статті 1066 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно статі 1068 ЦК України, банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями статті 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до п. 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Спір у даній справі виник внаслідок не виконанням відповідачем наданих позивачем платіжних доручень.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позивачем повинно бути доведено відсутність обмежень прав позивача, як клієнта банку, розпоряджатися грошовими коштами.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням на підставі Постанови правління Національного банку України №83 від 05.02.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015р. по 05.05.2015р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Рішенням №85 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Надра" до 05.06.2015 включно.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000р. № 2121-III передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012р. № 4452-VI визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів);

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Судом бере до уваги, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

А тому, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Водночас, вказаний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Враховуючи вищезазначене, та, положення статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

З огляду на вищенаведене, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 18.02.2015, від 29.04.2015 Вищого господарського суду України по справах №910/9229/14, №910/5560/14 та постановах від 25.03.2015, від 22.04.2015 Верховного Суду України по справах №3-24гс15 та №363гс15.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірних платіжних доручень позивача.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти в розмірі 1151 грн. 63 коп. з поточного рахунку № 2001 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рахунок № 5 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відкритого для зарахування страхових коштів в Публічному акціонерному товаристві акціонерного банку "Укргазбанк", та списати з рахунку №2001 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відкритого у ПАТ Комерційний банк "Надра" кошти в сумі 1151 грн. 63 коп. та перерахувати їх на рахунок № 5 Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відкритого для зарахування страхових коштів в Публічному акціонерному товаристві акціонерного банку "Укргазбанк", не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового, а в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судовий збір не стягується. (п. 4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України").

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 15.06.2015.

Суддя О.В. Гулевець