ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа № 914/63/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ

на рішення господарського суду Львівської області від 05.03.2015 р.

у справі № 914/63/15

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до відповідача: комунального підприємства "Жовкваткплоенерго" Львівська обл. м. Жовква

про стягнення 20 548 грн. 89 коп.

за участю представників сторін від:

позивача: Мельник В.В. - за довіреністю №24-93 від 18.04.2014 р.

відповідача: Панас Ю.А. - за довіреністю б/н від 23.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.03.2015 р. (суддя Р.В. Крупник) позов задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства "Жовкваткплоенерго" , м. Жовква на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ 12 974,61 грн. пені, 7 162,98 грн. інфляційних втрат, 8 360,89 грн. 3% річних та 1 793,20 грн. судового збору. В решта позовних вимог відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині зменшення пені на 5 726,25 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з комунального підприємства «Жовкватеплоенерго» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

5 726, 25грн. пені. В решті рішення залишити без змін. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, порушує норми матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім цього, скаржник посилається на відсутність виняткових обставин у відповідача для зменшення розміру нарахованої пені. Крім того, апелянт посилається на невиконання судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, а саме обов'язку суду дослідити не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, тобто суд при вирішенні питання стосовно зменшення розміру штрафних санкцій повинен врахувати майновий стан боржника і кредитора.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 31.01.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3745-ТЕ-21.

Відповідно до п.п. 1.1., 3.3. 6.1 вказаного договору, продавець (позивач) зобов'язується передати у власність покупця (відповідача) природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, надалі газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ, загальною вартістю 542 617,57 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 22.01.2014 р.

Судом першої інстанції також встановлено, що всупереч умовам договору одержаний товар в строки, визначені п. 6.1. договору оплачений відповідачем не був, зокрема, 25.02.2013р. здійснено оплату в розмірі 300 000,00 грн., 24.02.2014р. - 26 805,44грн., а 02.04.2014р. відбулося повне погашення боргу, що підтверджується випискою позивача з операцій по КП «Жовкватеплоенерго».

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

У зв'язку з цим, позивач нарахував відповідачу 7 162,98 грн. інфляційних втрат та 8 450,08 грн. 3 % річних.

Враховуючи вимоги Інформаційного листа ВГС України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що розрахунки позивачем здійснено невірно, оскільки інфляційні розраховувалися в сукупності за період, а не за кожен місяць окремо. Однак, інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача повністю, в розмірі 7 162,98грн., так як розмір інфляційних втрат обрахованих судом є більшим від того, який заявлений позивачем.

Що стосується 3 % річних, то місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок прийшов до правильного висновку, що 3 % річних підлягають частковому стягненню з відповідача в розмірі 8 360,89 грн., так як їх нарахування проведено позивачем всупереч п. 1.7. Постанови ВГС України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Щодо стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 193, 230 ГК України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем (відповідачем) умов п.6.1. договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю пеню (крім суми заборгованості) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі

19 087,51грн.

Однак, перерахувавши заявлену до стягнення пеню, господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що така за його обрахунком повинна складати 18 535,16грн.

Разом з тим, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що такий розмір пені є надмірно великим та, користуючись правом зменшення розміру пені відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, зменшив розмір пені, яка підлягає до стягнення з боржника на 30% і стягнути з відповідача пеню в розмірі 12974,61грн.

При прийнятті постанови, колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до п. 1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При прийнятті рішення судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, враховано відсутність вини відповідача у виникненні спору, особливість виробничо-господарського характеру діяльності відповідача - природний газ, що поставляється позивачем, за вищевказаним договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та бюджетними установами, які своєчасно не здійснюють розрахунки за надані відповідачем послуги (згідно довідки КП «Жовкватеплоенерго» №57 від 28.01.2015 р. дебіторська заборгованість за надані послуги становить 1 247,4 тис. грн., в тому числі населення - 1 044,6 тис. грн.., державний бюджет - 0, 8 тис. грн.., місцевий бюджет - 50, 4 тис. грн.., інші споживачі - 113, 3 тис. тис. грн. Окрім цього, відповідачем подано розрахунок обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію, надану населенню по КП «Жовкватеплоенерго», відповідно до якого, обсяг заборгованості з різниці в тарифах становить 959 490, 00 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції враховано, що зважаючи на те, що розмір нарахованої позивачем пені є надмірно великим, а сплата неустойки вплине не лише на майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення та бюджетних установ, зокрема, щодо можливості постачання їм теплової енергії, а також те, що порушення відповідачем зобов'язання не потягло за собою значних збитків для позивача.

А тому, враховуючи принцип справедливості та розумності та інтереси обох сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що зменшення стягнення пені з відповідача на 30 % є обґрунтованим.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 05.03.2015 р. у справі

№ 914/63/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.06.2015 р.

Головуючий-суддя О.І. Матущак

Судді О.П. Дубник

О.С. Скрипчук