ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.06.15р. Справа № 904/3445/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Дочірнього підприємства "СОФІЇВКАТЕПЛОЕНЕРГО" комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради, смт. Софіївка, Софіївський район, Дніпропетровська область

про стягнення 975 097,83 грн.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача: Букоємський Р.В., представник. довіреність № 14-138 від 13.05.2014 року

від відповідача: Лаврик О.П., представник, дов. б/н від 03.03.2015 року

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до дочірнього підприємства "СОФІЇВКАТЕПЛОЕНЕРГО" комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради про стягнення 975 097,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №184002-13-БО-3 від 28.12.2012р., в частині своєчасної та повної сплати заборгованості.

Ухвалою господарського суду від 22.04.2015 року порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 14.05.2015р.

14.05.2015р. представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення, подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву (а.с.48).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду від 14.05.2015р., в зв'язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено на 09.06.2015р.

09.06.2015 р. представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання, яким просив зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій на 50%.

09.06.2015р. в порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець-позивач) та дочірнього підприємства "СОФІЇВКАТЕПЛОЕНЕРГО" комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради (покупець - відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №184002-13-БО-3 від 28.12.2012р., відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. (а.с. 9-14)

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (далі - споживачам покупця). (п.1.2. договору)

Відповідно до п.11.1. договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно п.2.1. договору, продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 800 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.5.1. договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Згідно п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач на виконання умов договору протягом січня 2013р. - квітня 2013р. та жовтня - грудня 2013р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 2 320 145,13 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, всупереч умов договору, відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ у розмірі 1 720 145,13 грн., станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 600 000 грн., що не заперечується відповідачем.

На підставі п. 7.2. договору, яким передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 162125,66 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України, у зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати за прийнятий природний газ, позивач нарахував відповідачу 3% річних у сумі 54 288,91 грн. та втрати від інфляційних процесів в сумі 158 683 грн. 26 коп.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання, тому відповідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору і є господарськими зобов'язаннями, мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. (ст. 530 ЦК України )

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факт отримання відповідачем природного газу, підтверджується матеріалами справи, а саме актами приймання - передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача, копії яких містяться в матеріалах справи. (а.с.17-23)

Доказів повної оплати поставленого позивачем природного газу, матеріали справи не містять.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриманий газ передбачено умовами договору та нормами законодавства.

Відповідачем повну оплату поставленого природного газу не здійснено, тобто порушено умови договору, який підписаний між сторонами.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за вищевказаним договором, спір між сторонами виник з його вини, відповідач проти наявності заборгованості та прострочення зобов'язання за договором не заперечує, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 600 000 грн. 00 коп. - доводяться матеріалами справи, є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне:

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тому підставою відповідальності за грошовим зобов'язанням є сам факт порушення зобов'язання, який полягає в неповерненні відповідних грошових коштів у строк, і цей факт є вирішальним для застосування такої відповідальності.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, встановив, що позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат без врахування положень викладених в п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 року, оскільки відповідно до наданого розрахунку, позивач здійснив нарахування інфляції наступним чином:

- за зобов'язаннями лютого 2013 року за період з березня 2013 року по лютий 2014р. на суму 2792,65 грн., позивач не врахував, що оплата за поставлений природний газ повинна була здійснена відповідачем у березні 2013р., таким чином нарахування інфляційних втрат повинно було здійснюватись починаючи з квітня 2013р. по лютий 2014р.

- за зобов'язаннями березня 2013 року за період з березня 2013 року по лютий 2014р., позивач не врахував, що оплата за поставлений природний газ повинна була здійснена відповідачем у квітні 2013р., таким чином нарахування інфляційних втрат повинно було здійснюватись починаючи з травня 2013р. по лютий 2014р.

- за зобов'язаннями квітня 2013 року за період з травня 2013 року по лютий 2014р., позивач не врахував, що оплата за поставлений природний газ повинна була здійснена відповідачем у травні 2013р., таким чином нарахування інфляційних втрат повинно було здійснюватись починаючи з червня 2013р. по лютий 2014р.

- за зобов'язаннями жовтня 2013 року за період з листопада 2013 року по травень 2014р., позивач не врахував, що оплата за поставлений природний газ повинна була здійснена відповідачем у листопаді 2013р., таким чином нарахування інфляційних втрат повинно було здійснюватись починаючи з грудня 2013р. по травень 2014р.

- за зобов'язаннями листопада 2013 року за період з грудня 2013 року по листопад 2014р., позивач не врахував, що оплата за поставлений природний газ повинна була здійснена відповідачем у грудні 2013р., таким чином нарахування інфляційних втрат повинно було здійснюватись починаючи з січня 2014р. по листопад 2014р.

- за зобов'язаннями грудня 2013 року за період з січня 2014 року по листопад 2014р., позивач не врахував, що оплата за поставлений природний газ повинна була здійснена відповідачем у січні 2014р., таким чином нарахування інфляційних втрат повинно було здійснюватись починаючи з лютого 2014р. по листопад 2014р.

Судом перераховано наданий позивачем розрахунок, у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 158 683 грн. 26 коп. підлягають частковому задоволенню на суму 155 711 грн. 32 коп.

Судом перевірено розрахунок 3% річних, з урахуванням п.1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня 2013 року, яким встановлено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. (Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну, судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок здійснено вірно.

Виходячи з того, що факт отримання відповідачем природного газу від позивача є доведеним матеріалами справи, а оплата за поставлений природний газ відповідачем проведена у повному обсязі та у встановлений строк не була, що доведено позивачем шляхом надання належних доказів та не заперечується відповідачем, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 54 288 грн.91 коп. - підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведені положення п.1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня 2013 року, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не приймаються судом, у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 162 125 грн. 66 коп., суд зазначає наступне:

Відповідно до положень ст.ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В зв'язку з неналежним виконанням умов договору, на підставі п. 7.2. договору, яким передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 162 125,66 грн.

Відповідно до п.1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня 2013 року, яким встановлено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. (Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну.

Суд перевіривши нарахування позивачем пені за порушення відповідачем строків оплати за спірним договором на загальну суму 162125,66 грн., вважає що вона нарахована невірно, оскільки позивачем не було дотримано вимог ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а саме: у розрахунку пені за зобов'язаннями квітня 2013р. нараховано пеню за 184 дні - 3652 грн. 62 коп., що призвело до помилкового розрахунку, тоді як у відповідності до перерахованого судом розрахунку здійсненого за 183 дні прострочення зобов'язання, у відповідному місяці пеня складає 3633 грн. 70 коп. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню на суму 162 106 грн. 73 коп.

Отже, факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором, щодо своєчасної оплати та повної оплати за поставлений природний газ встановлено судом та доведено матеріалами справи.

Щодо клопотання відповідача (а.с.55-60), яким останній просив суд зменшити штрафні санкції на 50%, суд зазначає наступне:

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України (пункт 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

З поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, вбачається, що відповідач посилається на наступні обставини: - тяжкий фінансовий стан підприємства; - значна частина підприємства знаходиться у податковій заставі і унеможливлює оформлення банківського кредиту; - через значну несплату бюджетними організаціями, юридичними особами та населенням послуг, підприємство несе значні збитки, у зв'язку з чим для збільшення грошових надходжень підприємством проводиться претензійно-позовна робота.

Проте, відповідач не надав доказів, що саме зазначені у клопотанні обставини спричинили несвоєчасну оплату, не обґрунтував, що вказані ним обставини є винятковим випадком, обґрунтування відповідачем підстав зменшення штрафних санкцій такими обставинами, як складною економічною ситуацією та внаслідок невиконання бюджетними установами зобов'язань за надані послуги не може прийматися судом як виняткова обставина, оскільки, по-перше, складна економічна ситуація в державі однаково стосується обох сторін договору. По-друге, відповідач не позбавлений можливості вживати всіх законних заходів для захисту своїх прав кредитора, в тому числі шляхом звернення до господарського суду з позовами про стягнення заборгованості за надані послуги з бюджетних установ-боржників, оскільки відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від матеріальної відповідальності за порушення зобов'язання, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446, а також в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та "Бакалов проти України" від 30.11.2004. Відповідач у клопотанні посилається на проведення претензійно-позовної роботи, але доказів проведення такої не надає.

Застосовуючи ст. 233 Господарського кодексу України, суд повинен врахувати інтереси обох сторін, так позивач є підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, внаслідок інфляційних процесів зазнає значних збитків з огляду на несвоєчасні розрахунки відповідача за імпортований природний газ, спожитий згідно умов укладеного між сторонами договору та який повинен оплачуватися позивачем коштами в іноземній валюті, заборгованість відповідача виникла ще у 2013 році, тобто значний час відповідач не виконую своїх договірних зобов»язань.

Відповідно до ст.617 ЦК України випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, в розумінні ст.617 ЦК України обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника (бюджетні установи, державні та комунальні підприємства) чи відсутність у боржника необхідних коштів, не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Щодо посилання відповідача, що відповідач є комунальним підприємством, відповідач належним чином не обґрунтував, яким чином сам по собі його статус комунального підприємства місцевого значення (неприбуткової організації) може свідчити про вкрай скрутне фінансове становище боржника.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на відсутність обґрунтування з боку відповідача виняткових обставин, які мають істотне значення та призвели до порушення зобов'язання та нарахування пені за таке порушення, оскільки важке фінансове становище підприємства не можна вважати винятковим випадком, зокрема, з врахуванням економічної ситуації в Україні. Сторони знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні підприємницької діяльності. Відсутність у певний період часу на рахунках відповідача грошових коштів не є поважною причиною, суд вважає, що відповідачем не доведено виняткового випадку для зменшення розміру стягуваної пені

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не наведено обґрунтованих доводів, які б явилися підставою для зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд вважає, що підстав для застосування ст. 551 ЦК України, ст. 233 Господарського кодексу України, не вбачається, а відтак правові підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій відсутні.

Оскільки при звернені з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у сумі 19502 грн. 00 коп., а сума судового збору за розгляд даної позовної заяви про стягнення 975097 грн. 83 коп. складає 19501 грн. 96 коп., у зв'язку з чим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету 00 грн. 04 коп. судового збору.

Згідно зі ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "СОФІЇВКАТЕПЛОЕНЕРГО" комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради (53100, Дніпропетровська область, Софіївський район, смт. Софіївка, вул.. Молодіжна, 16, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму основного боргу у розмірі 600 000 грн. 00 коп., пеню в розмірі 162106 грн. 73 коп., інфляційні втрати в розмірі 155 711 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 54 288 грн. 91 коп. та суму судового збору у розмірі 19442 грн. 14 коп.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повернути публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) з державного бюджету України суму 00 грн. 04 коп. надмірно сплаченого судового збору, про що видати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.06.2015 року

Суддя Л.П. Кармазіна