ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.06.15р. Справа № 904/3045/15
За позовом Приватного підприємства "Путник", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудторг", м. Дніпропетровськ

про стягнення 3 064 519 грн. 48 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Гайдук С.П., дов. б/н від 27.03.15р.; Мамаєв А. директор;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Путник" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудторг" заборгованість в розмірі 3 064 519 грн. 48 коп., з яких: 2 857 906 грн. 07 коп. - сума основного боргу, 15 946 грн. 14 коп. - 3% річних, 190 667 грн. 27 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов Договору поставки товарів №16 від 28.12.12р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

19.05.2015р. позивачем до матеріалів справи долучені докази на підтвердження понесення позивачем витрат на послуги адвоката в сумі 5 000 грн. 00 коп. для віднесення до складу судових витрат по даній справі.

Відповідач явку свого повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

19.05.2015р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

встановив:

28.12.2012р. між Приватним підприємством "Путник" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудторг" (покупець) укладено договір поставки товарів № 16 з протоколом узгодження розбіжностей (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник передає, а покупець приймає й оплачує на умовах і в порядку, визначеному даним Договором, поліетиленові пакети (надалі - товар), в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними, у накладних, що свідчать про прийом-передачу товару від постачальника до покупця, і є невід'ємною частиною даного Договору (п. 1.1 Договору).

Строк дії Договору передбачений п. 10.1. Договору, відповідно до якого Договір набирає сили з моменту йог підписання обома сторонами і діє до 31.12.2013р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. У випадку, якщо за 30 днів до закінчення терміну дії Договору жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про намір розірвати Договір, то термін дії Договору автоматично пролонгується на один рік.

Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. Договору постачання товару здійснюється на умовах DAP склад покупця (м. Донецьк, вул. Рогачевська, 1в або м. Луганськ, 8-й Лутугінський проїзд, 5) у редакції Інкотермс - 2000. Точна адреса доставки товару зазначається покупцем у відповідному замовленні. За письмовим узгодженням сторін постачання товару може здійснюватися на умовах EXW склад постачальника у редакції Інкотермс - 2000.

Право власності на товар, а з ним і ризик випадкової загибелі переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладних, що свідчать про передачу товару (п. 2.3. Договору).

Загальна сума Договору визначається згідно з накладними, що свідчить про прийом-передачу товару від постачальника до покупця. Форма оплати - безготівкова (п.п. 4.1.-4.2. Договору).

Згідно п. 4.3. Договору покупець зобов'язаний здійснювати оплату за поставлений товар у платіжні (банківські) дні покупця (по вівторка та/або четвергах), які настануть після спливу 30 календарних днів з моменту отримання товару. При цьому якщо вівторок та /або четвер припадає на неробочий (небанківський) день, платіж переноситься на вівторок та /або четвер, що є найближчим робочим (банківським) днем.

На виконання умов Договору позивач у період з 01.08.2014р. по 30.12.2014р. своєчасно поставив відповідачу товар належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 7 874 753 грн. 86 коп., який прийнятий покупцем, що підтверджується видатковими накладними, рахунками-фактурами, товарно-транспортними накладними, які наявні в матеріалах справи (т.1, а.с. 59-160, т. 2, а.с. 4-115).

Відповідач в порушення умов Договору свої зобов'язання по оплаті вартості поставленої продукції здійснив частково, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 2 857 906 грн. 07 коп.

Із посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 15 946 грн. 14 коп. за період з 07.01.15р. по 27.03.15р. по кожній накладній окремо та інфляційне збільшення в розмірі 190 667 грн. 27 коп., нараховане позивачем за період з січня по лютий 2015р.

Заборгованість відповідача підтверджується: Договором з додатками, копіями видаткових накладних, рахунків-фактур, товарно-транспортних накладних, обґрунтованим розрахунком суми позову, двостороннім актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.07.2014р. на підтвердження початкового сальдо у розмірі 1 063 654 грн. 44 коп. заборгованості відповідача за попередні періоди тощо.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст.ст. 9, 16, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220 та 230-232 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що розрахунок 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 190 667 грн. 27 коп., підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно роз'яснень Вищого господарського суду України, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Виконуючи розрахунок індексу інфляції за поставками від 15.12.2014р. (накладні № РН-0000391, № РН-0000391), строк оплати за якими настав 16.01.2015р., позивачем не враховані вищенаведені приписи, у зв'язку із чим, згідно перерахунку, здійсненому господарським судом, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у загальному розмірі 182 730 грн. 57 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, встановлені договором поставки товару, майново-господарські зобов'язання перед позивачем з оплати поставленого на його замовлення товару, чим порушив умови укладеного із позивачем Договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 2 857 906 грн. 07 коп., 15 946 грн. 14 коп. 3% річних, 182 730 грн. 57 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Судові витрати у справі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат позивача на адвокатські послуги у розмірі 5 000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем до матеріалів справи надані копія договору про надання правової допомоги у господарській справі, копія рахунку-фактури, копія платіжного доручення № 136 від 24.02.15р., копія акту приймання-здавання послуг від 23.04.15р. № 1, копію свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю тощо.

Водночас, відповідно до п. 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи обставини справи та часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають витрати позивача на адвокатські послуги в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудторг" (49038, м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, буд. 27, ) на користь Приватного підприємства "Путник" (01042, м. Київ, вул. Чигоріна, буд. 12; 69057, м. Запоріжжя, вул. Брянська, буд. 10, ) 2 857 906 грн. 07 коп. (два мільйони вісімсот п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот шість грн. 07 коп.) основного боргу, 182 730 грн. 57 коп. (сто вісімдесят дві тисячі сімсот тридцять грн. 57 коп.) інфляційних втрат, 15 946 грн. 14 коп. (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сорок шість грн. 14 коп.) 3% річних, 3 000 грн. 00 коп. (три тисячі грн.. 00 коп.) витрат на послуги адвоката, 61 131 грн. 66 коп. (шістдесят одну тисячу сто тридцять одну грн. 66 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь
Повне рішення складено -22.06.15р.