РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015Справа №910/3239/15-г

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»

до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр»

про стягнення пені та зобов'язання вчинити певні дії.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Башинський О.Д., за довіреністю

від відповідача: Шпак О.Л., за довіреністю

від третьої особи: Науменко С.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (далі - позивач) до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - відповідач) про стягнення пені та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.02.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/3239/15-г, розгляд справи призначено на 18.03.2015 р.

24.02.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про видачу копії ухвали.

26.02.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про вжиття заходів до забезпечення позову.

17.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву.

У судове засідання 18.03.2015 р. представники позивача з'явились, подали заяву про відсутність аналогічного спору, заяву про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про витребування нових доказів. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 16.02.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/3239/15-г позивач виконав.

У судове засідання 18.03.2015 р. представник відповідача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 16.02.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/3239/15-г відповідач виконав.

Розглянувши у судовому засіданні 18.03.2015 р. клопотання представника позивача про витребування нових доказів, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку з його необґрунтованістю.

У судовому засіданні 18.03.2015 р. суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр».

Враховуючи необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 01.04.2015 р.

27.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про збільшення позовних вимог.

30.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові пояснення на відзив відповідача.

01.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи були подані письмові пояснення.

У судове засідання 01.04.2015 р. представники позивача з'явились та подали клопотання про продовження строків розгляду справи.

У судове засідання 01.04.2015 р. представники відповідача та третьої особи з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні 01.04.2015 р. клопотання представника позивача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 15.04.2015 р.

10.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про доручення документів до матеріалів справи.

15.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 15.04.2015 р. представник позивача з'явився, представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились.

Враховуючи нез'явлення в судове засідання 15.04.2015 р. представників відповідача та третьої особи, необхідність витребування нових доказів та невиконання відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 01.04.2015 р., розгляд справи відкладено на 22.04.2015 р.

У судове засідання 22.04.2015 р. представник позивача з'явився, надав суду заяву про залучення доказів до матеріалів справи та свої усні пояснення по суті спору, позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 22.04.2015 р. з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання 22.04.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору.

Розглянувши у судовому засіданні 22.04.2015 р. заяву позивача про збільшення позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність її прийняття, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова) передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог не суперечить приписам ГПК України, а тому приймається до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

31.12.2013 р. між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району» (в подальшому перейменоване на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», далі - замовник, відповідач) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (далі - виконавець, позивач) було укладено Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 34-5.13/588 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги з вивезення побутових відходів, а замовник прийняти та оплатити послуги. Послуги за Договором надаються з 01.01.2014 р. до припинення дії Договору. (пункти 1.1, 1.2 Договору).

Відповідно до пунктів 4.1 - 4.3 Договору тариф на збирання, вивезення і захоронення 1 куб.м. побутових відходів становить: 46,00 грн., в тому числі ПДВ - 7,67. Вартість збирання роздільно зібраних побутових відходів встановлюється в Додатку № до даного Договору. Розрахунки за надані послуги здійснюються через КП «ГІОЦ», щомісячно, до останнього числа місяця, що є наступним за місяцем в якому здійснено надання послуг за рахунок надходжень від сплати поточних та боргових (за період дії Договору) платежів від населення (споживачів послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території) та наданих пільг та субсидій для відшкодування витрат на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Оформлення послуг здійснюється за актом наданих послуг, який складається за актом наданих послуг, який складається кожного місяця виконавцем до 10 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг та направляється замовнику.

Пунктом 5.1.1. Договору передбачено, що замовник зобов'язаний сплачувати за надані послуги в строки, передбачені в п. 4.2.

В свою чергу, згідно з п. 5.4.1 Договору виконавець має право отримувати за надані послуги через транзитний рахунок КП «ГІОЦ», яке перераховує грошові кошти на поточний рахунок виконавця, вказаний у цьому Договорі.

Позивач у своєму позові зазначає суду про те, що на станом на дату подання позовної заяви, позивачем були виконані умови Договору належним чином, в свою чергу, відповідачем були порушені умови Договору в частині оплати вартості наданих послуг, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором в розмірі 4 164 481,48 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв на адресу відповідача пропозицію про реструктуризацію заборгованості за Договором (лист № 6-2141 від 24.10.2014 р.), претензію щодо сплати заборгованості за Договором № 1-2615 від 04.12.2014 р., додаткову угоду до Договору, в якій міститься графік погашення заборгованості та Акт звірки взаєморозрахунків між сторонами.

Відповідач у своєму відзиві на позов зазначає суду, зокрема, про те, що дію Договору припинено з 31.12.2014 р., так як відповідачем було направлено на адресу позивача повідомлення про припинення дії Договору.

В свою чергу, позивач заперечує проти вищезазначеного та зазначає суду про неотримання жодних повідомлень від відповідача про припинення дії Договору.

Відповідно до п. 9.1 Договору він набирає чинності з моменту укладення і діє до 31.12.2014 р. включно. Якщо за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не заявить (в письмовому вигляді, шляхом направлення іншій стороні рекомендованим листом) про припинення його дії, Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Однак, до матеріалів справи відповідачем не було долучено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження направлення позивачу заяви про припинення дії Договору.

Отже, відповідачем не було доведено суду належними доказами факту направлення на адресу позивача листа із заявою про припинення дії Договору, а тому, враховуючи п. 9.1 Договору, він є пролонгованим на наступний рік.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Проаналізувавши умови Договору, суд встановив, що зазначений Договір за своєю юридичною природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З метою доведення розміру заборгованості відповідача в розмірі 4 164 481,48 грн., позивачем були надані суду належним чином засвідчені копії Актів про надання послуг за період з лютого 2014 р. по лютий 2015 р., якими повністю підтверджується розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором.

В свою чергу, відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором у вищезазначеному розмірі.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що умовами Договору, зокрема, п. 4.3, передбачено, що оформлення послуг здійснюється за актом наданих послуг, суд приймає надані позивачем Акти про надання послуг в якості належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача за Договором.

Враховуючи наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за Договором, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за неналежне виконання умов Договору в розмірі 613 310,26 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2 Договору за прострочення строків оплати послуг, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми платежу, за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, судом встановлено, що пеня нараховувалась за кожний наступний період на суму заборгованості з урахуванням пені за попередній період, що неправомірно, оскільки пеня є видом господарсько-правової санкції за порушення грошового зобов'язання, а не самим зобов'язанням, в свою чергу, чинним законодавством України не передбачено можливості нарахування пені на пеню.

Здійснивши власний розрахунок пені, з виокремленням періодів її нарахування та визначення розмірів невиконаних грошових зобов'язань, з урахуванням положень Договору та чинного законодавства України, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 82 959,05 грн.

Також позивач просить суд зобов'язати відповідача усунути порушення чинного законодавства України шляхом укладення договору з позивачем про надання послуг з вивезення побутових відходів з 01.01.2015 р. з території Шевченківського району м. Києва, у тій же редакції що і Договір. Проте, дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки, як було встановлено судом, Договір пролонговано на наступний рік, тобто станом на поточну дату він є чинним.

Позивачем була подана заява про забезпечення позову.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Мотивуючи свою заяву про забезпечення позову, позивач зазначає суду про те, що відповідач вживає рішучих заходів, які суперечать чинному законодавству України, зокрема, проводить незаконний конкурс на замовлення послуг, виконавцем яких є позивач, що суттєво ускладнить виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» (далі - Постанова) у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач свою заяву про вжиття заходів до забезпечення позову не обґрунтував, належних доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, в разі задоволення позову, суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 66, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні заяви Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

2. Судовий збір за подання заяви про вжиття заходів до забезпечення позову покласти на позивача.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, будинок 1; ідентифікаційний код: 34966254) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 23; ідентифікаційний код: 33745659) пеню в розмірі 82 959 (вісімдесят дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 05 коп.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, будинок 1; ідентифікаційний код: 34966254) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 23; ідентифікаційний код: 33745659) суму сплаченого судового збору в розмірі 1 659 (одна тисяча шістсот п'ятдесят дев'ять) грн. 18 коп.

Повне рішення складено 27.04.2015 р.

Суддя О.В. Нечай