ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р.Справа № 916/1702/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Шевченка В.В., Головея В.М.,

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Сорокопуд І.В., Єленич А.В., за довіреностями;

від відповідача: Шилко А.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на рішення господарського суду Одеської області від 06 березня 2015 року

по справі № 916/1702/14

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

до Чорноморського головного морського агентства «Інфлот»

про стягнення 5879,67 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Чорноморського головного морського агентства «Інфлот» 5879,67 грн., що складають адміністративний, корабельний та санітарний збір, а також нараховані на заборгованість пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22 липня 2014 року (суддя Панченко О.Л.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Ліпчанська Н.В., судді Лисенко В.А., Гладишева Т.Я.), позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Чорноморського головного морського агентства "ІНФЛОТ" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" заборгованість у сумі 5237 грн. 86 коп., інфляційні витрати у сумі 176 грн. 79 коп., 3% річних у сумі 119 грн. 01 коп., пеню у сумі 346 грн. 01 коп., судовий збір у сумі 1827 грн.

Приймаючи рішення, суд дійшов висновків про те, що представлені матеріали засвідчують обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 5237,86 грн., інфляційних витрат у сумі 176,79 грн., 3% річних у сумі 119,01 грн., пені у сумі 346,01 грн. та підтверджуються інформацією для виставлення рахунків від 12.07.2013р., 19.07.2013р., 24.07.2013р., 28.07.2013р., рахунками від 15.07.2013р. № 03750432, від 19.07.2013р. № 95400432, від 24.07.2013р. № 95440432, від 29.07.2013р. № 95490432, довідками-рахунками, загальними деклараціями, договором № 15-с від 14.03.2005р., розрахунками та іншими доказами.

Посилання відповідача на те, що судно "ВЛАС ЧУБАРЬ" не входило та не виходило з акваторії Миколаївського морського порту, тому відповідач не повинен сплачувати портові збори, нарахування яких обумовлено заходом/виходом судна до/з акваторії морського порту, судом до уваги не прийнято, тому що не підтверджені матеріалами справи.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.12.2014 року по справі №916/1702/14 касаційну скаргу Чорноморського головного морського агентства "ІНФЛОТ" на Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.14 та Рішення господарського суду Одеської області від 22.07.14 у справі № 916/1702/14 задоволено.

Рішення господарського суду Одеської області від 22.07.14 (суддя Панченко О.Л.) та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.14 у справі № 916/1702/14 скасовано, справу передано на розгляд господарському суду Одеської області.

Приймаючи постанову, суд касаційної інстанції дійшов висновків про те, що судами попередніх інстанцій не було визначено події, що спричиняє виникнення у сторін прав та обов'язків щодо справляння та сплати відповідних портових зборів, якою щодо адміністративного та корабельного зборів є вхід в акваторію морського порту, а щодо санітарного збору - виконання відповідних операцій, та відповідно не перевірено їх настання у спірних правовідносинах між ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" та ДП "ЧГМА "Інфлот".

Разом з тим, встановивши, що ДП "ЧГМА "Інфлот" сплатило канальний збір за рахунками Адміністрації, оскільки судно "Влас Чубарь" проходило по тринадцятому коліну БДЛК (підхідний канал порту), який включений до акваторії морського порту Миколаїв згідно додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 22.10.2008 № 934, суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали належної оцінки тому чи пролягав курс, яким слідувало зазначене судно, судновим ходом в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про морські порти", який в свою чергу не включається до акваторії морського порту.

Таким чином, оскільки як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 4-7 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Вищий господарський суд України дійшов висновку про скасування оскаржуваних судових рішень, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06 березня 2015 року (суддя Демешин О.А.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, суд дійшов висновків про те, що з доданих до матеріалів справи копій Загальних декларацій, Довідок-рахунків та інших доказів вбачається, що судно "Влас Чубарь" вказані рейси здійснювало судновим ходом по 13 коліну БДЛК та першому коліну каналу, віднесених до акваторії Миколаївського морського порту, тобто - через водний простір, призначений для транзитного руху суден між портами і який не відноситься до акваторії морського порту (у даному випадку - Миколаївського морського порту), виходячи з вимог п.2 ч.1 ст.1 Закону України „Про морські порти".

Про те, що в даному випадку здійснювались транзитні проходи судна свідчать, зокрема, відповідні довідки капітана Миколаївського морського порту із зазначенням в них цілей транзитного проходу, останнього порту заходу „п.Одеса", „Іллічівськ" або „НРП" та порту призначення „НРП" або „п.Одеса", „Іллічівськ").

Приймаючи до уваги, що судно "Влас Чубарь" у своїх рейсах здійснював транзитний рух (перехід) між портами по судновому ходу, а саме між Миколаївським річковим портом та Одеським морським портом, він не входив та не виходив до/з акваторії Миколаївського морського порту та відповідно не повинен сплачувати портові збори, нарахування яких обумовлено заходом/виходом судна до/з акваторії морського порту.

Також судом першої інстанції зазначено про безпідставність позовних вимог в частині нарахування санітарного збору, виходячи з того, що для нарахування відповідачу санітарного збору повинно мати місце факт стоянки судна в Миколаївському морському порту та виконання відповідних операцій, передбачених пунктом 8.1. Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, між тим, судно „Влас Чубарь" не здійснювало стоянки у Миколаївському морському порту та до матеріалів справи не надано доказів виконання таких операцій як прийняття із судна всіх видів забруднень (за винятком баластних вод), а також сприяння виконанню операцій, пов'язаних з прийняттям забруднень (подання і прибирання плавзасобів, надання контейнерів та інших місткостей для збирання сміття, перевантажувальні операції, шлангування, відшлангування тощо).

Не погодившись із вказаним рішенням, до Одеського апеляційного господарського суду звернулось Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку про те, що рейси судна здійснювались саме судновим ходом.

Зокрема, 13-е коліно БДЛК (підхідний канал порту Миколаїв) та перше коліно каналу акваторії порту Миколаїв включені до меж акваторії морського порту Миколаїв згідно постанови КМУ від 22.10.2008 №934, отже висновки суду, що водний простір не відноситься до акваторії Миколаївського морського порту, не відповідають дійсності.

Скаржник вважає, що призначенням каналу, по якому проходило судно, є проведення суден від підхідного каналу Миколаївського морського порту (13-е коліно БДЛК) до підприємств, які знаходяться в зоні нагляду та контролю Миколаївського морського порту.

Таким чином, на думку апелянта, підхідний канал порту Миколаїв та перше коліно каналу акваторії порту Миколаїв не призначені для транзитного руху між портами, тому не є судновим ходом, крім того, вони є гідротехнічними спорудами та входять до меж акваторії морського порту Миколаїв.

Також апелянт зазначав, що морський термінал Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» не є портом у розумінні ЗУ «Про морські порти України».

Разом з тим, скаржник зазначає, що майновий комплекс Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» входить до меж Миколаївського морського порту, а оскільки саме це державне підприємство уповноважене отримувати плату за виконання цих функцій у вигляді портових зборів.

Крім того, апелянт зауважує, що справляння санітарного збору не ставиться в залежність від того, виконало судно здавання у морському порту всіх наявних на борту видів забруднень чи ні, а тому оскільки звільнення від сплати санітарного збору суден групи А Порядком не передбачено, то сплата санітарного збору є обов'язковою.

Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення - без змін, з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.03.2005 між Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" (порт) та Чорноморським головним морським агентством "ІНФЛОТ" (агент) був укладений договір № 15-с, за умовами п.1 якого порт надає послуги згідно письмових заявок агента, а агент приймає ці послуги та оплачує їх вартість згідно доручень від імені та за рахунок судновласника на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1.1 договору порт зобов'язався надавати агенту рахунки для сплати зборів і платежів за користування наданими послугами, які розраховані на підставі встановлених цін і державних тарифів та вимог цього договору.

Згідно п. 2.1.4 договору, порт також був зобов'язаний надавати агенту для підписання на наступний день після надання послуг акт виконаних робіт.

В свою чергу відповідно до п. 2.2.1 договору агент зобов'язався надавати порту "заявку на підхід судна" і "інформацію для виставлення рахунку", які є невід'ємною частиною договору у термін, передбачений "Зводом звичаїв порту" затверджених Торгово-промисловою палатою України.

Пунктами 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5 договору передбачено, що агент зобов'язаний отримувати від порту рахунки на портові збори і сплачувати їх до відходу судна з порту; надавати заявку на замовлення буксиру порту для супроводження по каналу або здійснення швартовки/відшвартовки суден до причалу/від причалу для суден, що прямують у порт; підписувати акт виконаних робіт, заявлених агентом, згідно цього договору протягом доби з дати передачі його портом, у разі не підписання цього акту у зазначений термін порт приймає вищезазначений документ до роботи в односторонньому порядку з подальшим виставленням рахунків.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що агент зобов'язується одержувати попередні рахунки на передоплату за портові збори згідно Постанови КМУ від 12.10.2000 № 1544 на другу добу після надання заявки на заходження судна в порт. Оплату попередніх рахунків агент виконує за добу до відходу судна з порту.

Відповідно до п. 3.2 договору (в редакції додаткової угоди № 5) агент здійснює остаточні розрахунки за послуги в термін п'яти банківських днів після відходу судна з порту на підставі підтверджуючих документів та приймально-здавальних актів.

Згідно з п. 3.4 договору, у разі зміни ціноутворюючих факторів та державних регульованих цін та тарифів, вони набирають чинності в порядку, передбаченому законодавством, про що порт інформує агента письмово.

Додатковою угодою № 6 від 17.06.2013 до договору № 15-с від 14.03.2005 сторонами змінено преамбулу договору та викладено її в такій редакції: "Державне підприємство "Адміністрація морських портів України", назване в подальшому "Адміністрація", в особі виконуючого обов'язки начальника Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) Іванюка Василя Володимировича, діючого на підставі Положення про Миколаївську філію Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрацію Миколаївського морського порту) та довіреності від 13.06.2013 № 99, з однієї сторони, і ЧГМА "Інфлот", назване в подальшому "Агент, в особі генерального директора Бронецької Ольги Костянтинівни, діючої на підставі Статуту, з іншої сторони, уклали даний договір про наступне"; в тексті договору слово "Порт" замінено на "Адміністрація" та змінено реквізити, зазначені в р. 9 "Юридичні адреси сторін".

Як вбачається з матеріалів справи, ДП "ЧГМА "Інфлот" у липні 2013 року було агентом судна "Влас Чубарь", на той час дане судно заходило до Філії ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" Миколаївський річковий порт" через акваторію морського порту Миколаїв.

У липні 2013 р. судно "Влас Чубарь" з вантажем каміння (буту) здійснило ряд рейсів по Бузько-Дніпровсько-Лиманському каналу (далі - "БДЛК") з Одеського морського торговельного порту або з Іллічівського морського порту до Миколаївського річкового порту та назад з Миколаївського річкового порту до Одеського морського торговельного порту або до Іллічівського морського порту.

У зв'язку з заходженням судна "Влас Чубарь" в акваторію морського порту Миколаїв, ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" виставило ДП "ЧГМА "Інфлот" рахунки від 15.07.2013 № 03750432, від 19.07.2013 № 95400432, від 24.07.2013 № 95440432, від 29.07.2013 № 95490432, які на думку позивача, мали бути оплачені відповідачем до виходу судна "Влас Чубарь" з порту Миколаїв.

Однак, відповідач рахунки оплатив частково, а саме адміністративний, корабельний та санітарний збори не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з ДП "ЧГМА "Інфлот" 5237, 86 грн., з яких 492,47грн. адміністративного збору, 4201,63грн. корабельного збору та 543,76грн. санітарного збору, а також 346,01грн. пені та 176,79грн. інфляційних втрат і 119,01грн. сплати 3% річних за прострочення по грошовому зобов`язанню.

Приписами ст. 22 ЗУ "Про морські порти" встановлено, що у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом. Корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності цим Законом.

Аналогічна норма міститься в пункту 1.2 Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013р.

Досліджуючи підстави для стягнення з відповідача відповідних портових зборів, судова колегія вважає за необхідне дослідити, чи здійснювало судно «Влас Чубарь» взагалі захід до акваторії порту.

Визначення терміну "акваторія морського порту (портова акваторія)" наведено у п.2 ст. 1 ЗУ "Про морські порти України", зокрема, акваторія морського порту (портова акваторія) це визначена межами частина водного об'єкта (об'єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден.

Відповідно до п.3 ст. 8 Закону України "Про морські порти України" межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів. Відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про морські порти України", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 22.10.2008 року № 934 "Про межі акваторії морського порту Миколаїв», відповідно до якої визначено межі акваторії наступним чином:

Акваторія порту включає, зокрема, водний простір тринадцятого коліна Бузько-Дніпровсько-Лиманського каналу (підхідний канал порту) та першого коліна каналу акваторії порту Миколаїв.

Крім того, з паспорту акваторії, яку використовують для торгівельного мореплавання ДП «Миколаївський річний порт» АСК «Укррічфлот» та ТОВ «Агроекспорт», арх.№85240 ДП «Чорномор-НДІпроект», вбачається, що підхід до акваторії здійснюється по Бузько-Дніпровсько-Лиманському каналу, каналу акваторії порту Миколаїв та Спаському каналу (перше коліно). (т.1 а.с.170-173).

Як вбачається з матеріалів справи, судно «Влас Чубарь» під агентуванням відповідача здійснювало декілька рейсів 11.07.2013р., 19.07.2013р., 24.07.2013р., 28.07.2013р., прямуючи до Миколаївського річкового порту та в зворотньому напрямку, та в будь-якому разі проходило по 13 коліну Бузько-Дніпровсько-Лиманського каналу та першого коліна каналу акваторії порту Миколаїв, що підтверджується, зокрема, копіями Загальних декларацій, Довідок-рахунків та не заперечується сторонами.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судно рухалось судновим ходом, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 15 статті 1 Закону України "Про морські порти України", судновий хід - це водний простір, призначений для транзитного руху суден між портами, позначений на місцевості і на карті та визначений засобами навігаційного обладнання.

Судноплавний канал - це гідротехнічна споруда, яка відповідно до підпункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про морські порти України" є інженерно-технічною спорудою, розташованою в межах території та акваторії морського порту і призначена для забезпечення безпеки мореплавства, маневрування та стоянки суден.

Відповідно до п.1.2 Положення про навігаційне забезпечення судноплавства на внутрішніх водних шляхах України, затвердженого Наказом Міністерство транспорту та зв'язку від 14.06.2007р. № 498, судновий хід (фарватер) - водний простір на внутрішньому водному шляху, призначений для руху суден і позначений на місцевості і на карті; крім того, це безпечний у навігаційному відношенні прохід по водному просторі, означений засобами навігаційного обладнання.

Разом з тим, судова колегія зазначає про відсутність в матеріалах справи картографічного позначення суднового ходу, яке дало б змогу порівняти маршрут проходження судна «Влас Чубарь» із координатами суднового ходу.

Суд першої інстанції помилково ототожнює поняття «транзитного проходу» із поняттям «судновий хід», оскільки, як визначено Законом України «Про морські порти України», судновий хід повинен бути позначений на місцевості і на карті та визначений засобами навігаційного обладнання, тоді як висновок про транзитний прохід здійснений відповідно до довідок капітана Миколаївського морського порту та інших доказів по справі.

Водночас, як вбачається з постанови КМУ від 22.10.2008 року №934, яка визначає межі Миколаївського морського порту, водний простір тринадцятого коліна Бузько-Дніпровсько-Лиманського каналу (підхідний канал порту) та першого коліна каналу акваторії порту Миколаїв входять до акваторії порту.

В свою чергу, чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати портових зборів суден, які здійснювали транзитний прохід через акваторію морського порту.

Доводи відповідача про те, що судно проходило судновим ходом, оскільки не має іншої можливості потрапити до річкового порту, аніж як прямуючи транзитним рухом повз морський порт, судова колегія вважає хибними, оскільки відсутність інших шляхів до річкового порту не свідчить про наявність суднового ходу.

Отже, враховуючи викладене, оскільки картографічне позначення суднового ходу в матеріалах справи відсутнє, та відповідачем не доведено проходження судна «Влас Чубарь» саме по судновому ходу, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення відповідача від оплати портових зборів.

За таких обставин, колегія суддів вважає за доцільне проаналізувати обґрунтованість нарахування портових зборів відповідачу за проходження судна «Влас Чубарь» в акваторію морського порту Миколаїв.

Згідно п. 2.1 Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів із суден груп А, Б і Г корабельний збір справляється за одиницю умовного об'єму судна (за 1 куб. м об'єму судна) за кожний вхід в акваторію морського порту, операційну акваторію причалу (причалів), а також вихід з акваторії порту, операційної акваторії причалу (причалів) за ставками, наведеними у додатку 2 до цього Порядку.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.3 згаданого Порядку, звільнення від сплати корабельного збору передбачено для суден, що заходять для здійснення процедур, пов'язаних з пропуском через державний кордон України без виконання вантажних операцій, а також для суден груп Д та Е. Інших випадків звільнення від сплати корабельного збору суднами вказаним Порядком не передбачено.

Судова колегія зазначає, що судно, що знаходилось під агентуванням відповідача, не відноситься до вказаних виключень, з огляду на що відсутні правові підстави для звільнення відповідача від сплати корабельного збору у розмірі 4201,63 грн.

Згідно з п. 7.1 Порядку із суден груп А, Б, В і Г адміністративний збір справляється під час кожного заходження судна у порт за ставкою 0, 0022 долара США за 1 куб. м умовного об'єму судна - із суден у каботажному плаванні.

Пунктом 7.3 визначено, що із суден груп А, Б, В і Г, що заходять послідовно у кілька морських портів України протягом одного рейсу для виконання вантажних операцій, адміністративний збір справляється тільки в першому морському порту заходження.

Отже, судно «Влас Чубарь» не звільнено чинним законодавством від оплати адміністративного збору, а тому адміністративний збір у розмірі 492,47 грн. підлягає стягненню з відповідача.

У п. 8.1 Порядку зазначено, що справляння санітарного збору передбачає: забезпечення Адміністрацією морських портів України обов'язкового прийняття із судна всіх видів забруднень (за винятком баластних вод) за весь час стоянки судна в морському порту, а також сприяння виконанню операцій, пов'язаних з прийняттям забруднень (подання і прибирання плавзасобів, надання контейнерів та інших місткостей для збирання сміття, перевантажувальні операції, шлангування, відшлангування тощо); обов'язкове здавання судном у морському порту всіх наявних на борту видів забруднень з метою запобігання їх скиданню у море. Здавання забруднень засвідчується відповідною довідкою Адміністрації морських портів України.

Пунктом 8.3 Порядку встановлено, судна груп Б, В, Г, Д та Е звільняються від сплати санітарного збору.

Виходячи з правової природи портових зборів, встановленого порядку обчислення ставок санітарного збору, обов'язковості дотримання вимог природоохоронного законодавства, здавання у морському порту всіх наявних на борту видів забруднень з метою запобігання їх скиданню у море є обов'язком, а не правом судна, а справляння санітарного збору не може ставитися в залежність від того, виконало судно цей обов'язок, чи ні.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованим нарахування санітарного збору у розмірі 543,76 грн. до стягнення з відповідача.

Крім того, в судовому засіданні 16.06.2015 року сторони звернулись із письмовою заявою про затвердження мирової угоди, зазначаючи про мирне врегулювання спору.

За умовами запропонованої сторонами угоди, Чорноморське головне морське агентство „ІНФЛОТ" (65026, м. Одеса, Митна площа, 1, ідентифікаційний код 01180568) визнає свої зобов'язання по сплаті портових зборів, які складають суму основного боргу у розмірі 5 237,86 грн., а саме: адміністративний збір 492,47 грн., корабельний збір 4 201,63 грн., санітарний збір 543,76 грн.; Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" з метою мирного вирішення спору відмовляється від стягнення 346,01 грн. пені, 119,01 грн. 3% річних, 176,79 грн. втрат від інфляції. Суму судового збору розділено рівними частинами між сторонами. Строк оплати сторони встановили до 20.06.2015 року.

Згідно ст.99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Нормами ст.78 ГПК України надано право сторонам укласти мирову угоду, умови якої викласти в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до справи. Така заява підписується обома сторонами.

Відтак, мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Умови мирової угоди не призводять до вирішення спору по суті. Досягнувши угоди між собою, оформивши її у письмовій формі, сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, а припиняють спір. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий перегляд через самостійне (буз державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову, тобто, умови мирової угоди не можуть поширюватися на осіб, які не є сторонами спору. Умови мирової угоди не можуть стосуватися вимог, що не заявлялися в позовній заяві.

Судова колегія зазначає, що спір може бути врегульований укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу.

Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Дослідивши зміст запропонованої сторонами мирової угоди, судова колегія вважає за можливе задовольнити її, оскільки вона вирішує питання про права та обов'язки сторін в розрізі предмету даного спору та не порушує прав третіх осіб, сторони не мають жодних претензій одна до одної стосовно виконання обов'язків, які виникли у сторін в рамках зазначеного договору, в тому числі і стосовно факту поставки товару та факту його повної оплати, а згідно ч.1 ст.35 ГПК України обставини які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих обставин та добросовісності їх визнання.

Підсумовуючи вищенаведене, оскільки висновки господарського суду Одеської області не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне та доцільне оскаржене рішення скасувати у повному обсязі.

Разом з тим, враховуючи, що сторони в умовах мирової угоди погодили порядок та розмір відшкодування відповідачем портових зборів та судового збору, а також звільнення відповідача від штрафних санкцій, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі, у зв'язку з затвердженням мирової угоди на викладених умовах.

Керуючись ст. ст. 78, 80, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 06 березня 2015 року по справі № 916/1702/14 скасувати.

Затвердити мирову угоду від 16.06.2015 року, укладену між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та Чорноморським головним морським агентством «Інфлот» на умовах, викладених в мировій угоді, а саме:

МИРОВА УГОДА

м. Одеса

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі в.о. начальника Миколаївської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) Попова О.М., який діє на підставі довіреності ДП „АМПУ" № 3094, виданої 12.06.2015, з однієї сторони, і Чорноморське головне морське агентство „ІНФЛОТ" в особі генерального директора ЧГМА „ІНФЛОТ" Бронецької О.К., яка діє на підставі Статуту, з іншої сторони, які є сторонами у справі

№ 916/1702/14 за позовом ДП „АМПУ" в особі МФ ДП „АМПУ" (адміністрації Миколаївського МП) (далі - Позивач) до ЧГМА „ІНФЛОТ" (далі - Відповідач) про стягнення суми основного боргу у розмірі 5 237,86 грн., 346,01 грн. пені, 119,01 грн. 3% річних, 176,79 грн. втрат від інфляції та суми судового збору, керуючись ст. 78 Господарського процесуального кодексу України уклали мирову угоду про наступне:

1. Чорноморське головне морське агентство „ІНФЛОТ" (65026, м. Одеса, Митна площа, 1, ідентифікаційний код 01180568) визнає свої зобов'язання по сплаті портових зборів, які складають суму основного боргу у розмірі

5 237,86 грн., а саме:

адміністративний збір 492,47 грн.

корабельний збір 4 201,63 грн.

санітарний збір 543,76 грн.

2. Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ідентифікаційний код 38727770) в особі Миколаївської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, ідентифікаційний код 38728444), з метою мирного вирішення спору відмовляється від стягнення 346,01 грн. пені,

119,01 грн. 3% річних, 176,79 грн. втрат від інфляції.

3. Суму судового збору розділити рівними частинами між сторонами.

4. Чорноморське головне морське агентство „ІНФЛОТ" (65026,

м. Одеса, Митна площа, 1, р/р № 7 у філії ВАТ „ДЕІБУ" в м. Одеса, МФО 328618, ідентифікаційний код 01180568) зобов'язується сплатити борг Державному підприємству „Адміністрація морських портів України" (01135,

м. Київ, проспект Перемоги, 14, ідентифікаційний код 38727770) в особі Миколаївської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, р/р № 260031655 в МФ ПАТ „ПУМБ", МФО 334851, ідентифікаційний код 38728444) в сумі 5 237,86 грн. та 456,75 грн. держмита до 20.06.2015.

Мирова угода між Позивачем та Відповідачем набирає чинності з моменту її затвердження Одеським апеляційним господарським судом.

Дана Мирова угода складена у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу.

Провадження у справі припинити.

Справу № 916/1702/14 повернути до господарського суду Одеської області.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.М. Головей

Суддя В.В. Шевченко