РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015Справа №910/1337/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк"

про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 88 271 718,63 грн.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Гулевець О.В.

Суддя Любченко М.О.

Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

Від позивача: Звада Р.В. (дов.), Хонович К.В. (дов.)

Від відповідача: Рижих С.В. (дов.)

Від третьої особи: Смиковська І.П. (дов.)

У судовому засіданні 10.06.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача - Державного підприємства "Завод 410 ЦА" 88 271 718,63 грн. заборгованості за договором кредитної лінії №ВКЛ-2002457/1 від 15.05.2012, з яких: заборгованість за простроченим кредитом - 68958840,00 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 9182326,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9852459,53 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне повернення процентів - 278092,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2015 порушено провадження у справі № 910/1337/15-г та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.02.2015.

12.02.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача - Державного підприємства "Завод 410 ЦА" надійшов відзив на позовну заяву.

16.02.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача - Державного підприємства "Завод 410 ЦА" надійшов відзив на позовну заяву.

17.02.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача - Державного підприємства "Завод 410 ЦА" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

18.02.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів та клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в судовому засіданні 18.02.2015 просив суд задовольнити клопотання про відкладення розгляду справи, надав пояснення стосовно заявленого клопотання.

Представник відповідача - Державного підприємства "Завод 410 ЦА" у судове засідання 18.02.2015 не з'явився, проте, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2015р. розгляд справи №910/1337/15-г відкладено на 04.03.2015.

25.02.2015р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" надійшло клопотання про вступ у справу в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2015 сторін повідомлено, що у зв'язку з відпусткою судді Гулевець О.В. розгляд справи № 910/1337/15-г призначений на 04.03.2015 не відбудеться та призначено розгляд даної справи на 25.03.2015.

02.03.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача - Державного підприємства "Завод 410 ЦА" надійшли документи по справі.

25.03.2015р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надійшли документи по справі, письмові пояснення на відзив відповідача та клопотання про продовження строку вирішення спору у даній справі.

Розгляд справи № 910/1337/15-г призначений на 25.03.2015 не відбувся в зв'язку з перебуванням судді Гулевець О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/1337/15-г, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк" та призначено справу до розгляду на 07.04.2015.

07.04.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" надійшло клопотання про зміну позивача у справі на його процесуального правонаступника.

В судове засідання 07.04.2015 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні 07.04.2015, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом було встановлено, що справа № 910/1337/15-г відноситься до категорії складних, в зв'язку з чим підлягає колегіальному розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 910/1337/15-г.

09.04.2015 після проведення автоматичного розподілу справи № 910/1337/15-г, вказана справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: Гулевець О.В. (головуючий), суддя Любченко М.О., суддя Яковенко А.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2015 колегією суддів у складі: Гулевець О.В. (головуючий), суддя Любченко М.О., суддя Яковенко А.В. справу №910/1337/15-г прийнято до свого провадження та розгляд справи № 910/1337/15-г призначено на 22.04.2015.

22.04.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надійшов відзив на клопотання Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" про зміну позивача у справі.

В судове засідання 22.04.2015 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представник відповідача - Державного підприємства "Завод 410 ЦА" в судовому засіданні 22.04.2015 усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи та надав усні пояснення по справі.

Представники позивача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" не заперечили щодо клопотання представника відповідача, надали усні пояснення по суті позову.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в судовому засіданні надав пояснення по справі.

В судовому засіданні 22.04.2015, суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи та відкладення розгляду клопотань про зміну позивача у даній справі.

В судовому засіданні 22.04.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 20.05.2015.

В судове засідання 20.05.2015 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні суд зобов'язав позивача надати суду оригінал протоколу № 5 від 18.05.2015р. засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 для огляду, про що було зазначено у протоколі судового засідання.

В судовому засіданні 20.05.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 10.06.2015.

Представники позивача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в судовому засіданні 10.06.2015 надали суду для огляду оригінал протоколу № 5 від 18.05.2015 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015, надали суду письмові пояснення до заперечень на клопотання ПАТ "Авант-Банк" про зміну позивача у справі, копію повідомлення про нікчемність правочину та докази його направлення на адресу третьої особи.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в судовому засіданні підтримав раніше заявлене клопотання про зміну позивача у даній справі, просив задовольнити дане клопотання.

Судом в судовому засіданні відмовлено третій особі в задоволенні клопотання про зміну позивача у даній справі.

Представники позивача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в судовому засіданні 10.06.2015 підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача - Державного підприємства "Завод 410 ЦА" в судовому засіданні 10.06.2015 підтримав раніше надані пояснення.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в судовому засіданні 10.06.2015 підтримав раніше надані пояснення.

В судовому засіданні 10.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.05.2012 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (позивач, кредитор) та Державним підприємством "Завод 410 ЦА" (позичальник, відповідач) укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2002457/1 (надалі - кредитний договір), з подальшими змінами та доповненнями внесеними додатковим договором № 1 від 10.07.2012, додатковим договором № 2 від 17.07.2012, додатковим договором № 3 від 16.08.2012, додатковим договором № 4 від 01.11.2012, додатковим договором № 5 від 13.05.2013 року, додатковим договором № 6 від 12.09.2013 року, додатковим договором № 7 від 20.12.2013, додатковим договором №8 від 27.03.2014.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитор зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти (кредит), у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Сторонами погоджено, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (надалі - транш, а у сукупності - транші), на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної відкличної лінії з максимальним лімітом заборгованості 200000000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 24,5% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 13 травня 2013 року (п. 1.1.1.). При цьому сторони встановили наступний порядок видачі траншів:

транш з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 48000000,00 грн., кінцевим терміном погашення траншу не пізніше 10.09.2012;

транші в межах максимального ліміту заборгованості понад 48000000,00 грн. надаються за умови: збільшення вартості робіт за договором комісії № SТЕ-1-2-Д/К-09-ОМ/09-01 від 08.01.2009 до рівня достатнього для забезпечення рентабельності таких робіт з урахуванням витрат на обслуговування та погашення траншу; за умови виконання позичальником п.п. 3.3.13.10, 3.3.13.11 цього договору. Сума кожного з траншів не може перевищувати суми планової собівартості робіт (товарів, послуг), з ПДВ, на виконання яких залучаються транші термін погашення заборгованості даних траншів визначається в додаткових договорах до даного договору (п.п. 1.1.1.1., 1.1.1.2.).

Додатковим договором №3 від 16.08.2012 до кредитного договору, сторони погодили, що транші в межах максимального ліміту заборгованості, видача яких призводить до заборгованості за кредитом в загальній сумі до 48000000, 00 грн., надаються з кінцевим терміном погашення таких траншів не 15 жовтня 2012; транші в межах максимального ліміту заборгованості, видача яких призводить до заборгованості за кредитом в загальній сумі від 48000000,00 грн. до 56000000,00 грн., надаються з кінцевим терміном погашення таких траншів не пізніше 15жовтня 2012 року; транші в межах максимального ліміту заборгованості, видача яких призводить до заборгованості за кредитом в загальній сумі від 56000000,00 грн. до 60000000,00 грн., надаються з кінцевим терміном погашення таких траншів не пізніше 16 жовтня 2012 року; транші в межах максимального ліміту заборгованості, видача яких призводить до заборгованості за кредитом в загальній сумі понад 60000000,00 грн. надаються за умови: 1) збільшення вартості робіт договором комісії №S 8ТЕ-1-2-Д/К-09-С)М-/09-01 від 08.01.2009 року до рівня достатнього забезпечення рентабельності таких робіт з урахуванням витрат на обслуговування погашення траншу; 2) за умови виконання позичальником п.п. 3.3.13.10, 3.3.13.11 кредитного договору.

Додатковим договором сторони домовились викласти підпункт 1.1.1. пункту 1.1. статті 1 кредитного договору у новій редакції: надання кредиту буде здійснюється окремими частинами, (надалі - транш, а у сукупності - транші), на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної відкличної лінії з максимальним лімітом заборгованості 200000000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 24,5% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 1 березня 2014 року.

Додатковим договором №8 від 27.03.2014 до кредитного договору, сторони домовились встановити кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом не пізніше 30 червня 2014 року.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику на фінансування партії В-4; для оплати комплектів обладнання для переобладнання/модернізації літаків та виробів, що поставляються для оснащення авіаремонтної бази ВПС Індії; на фінансування партії літаків В-5 та на поповнення обігових коштів для виконання договору комісії № SТЕ-1-2-Д/К-09-ОМ-/09-01 від 08.01.2009

Згідно із п. 2.7. кредитного договору (в редакції додаткового договору №7 від 20.12.2013), сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно, не пізніше 10 (десятого) числа місяця наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день поверне заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок № 0049 в АТ "Дельта Банк".

Пунктам 3.3.4, 3.3.5. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за їх використання, комісії в порядку, визначеному кредитним договором та повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісії банку та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені кредитним договором.

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених кредитним договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення від несвоєчасно сплаченої суми за кожний прострочення.

Пунктом 4.4. кредитного договору сторони визначили, що у випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених п. 3.3. кредитного договору, протягом більше 10 (десяти) календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання кредитним договором, на одинадцятий день календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за кредитним договором дія кредитного договору припиняється. Виконання позичальником даного обов'язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника.

Пунктом 8.3. кредитного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за цим договором.

Позивачем, на виконання умов кредитного договору, в межах відновлювальної кредитної лінії, надано відповідачеві кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами та випискою з позичкового рахунку відповідача за період з 15.05.2012 по 12.01.2015.

Проте, відповідач, в порушення своїх зобов'язань за кредитним договором у строк, визначений договором, кредитні кошти не повернув та проценти не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, у зв'язку із чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача 88 271 718,63 грн. заборгованості за договором кредитної лінії №ВКЛ-2002457/1 від 15.05.2012, з яких: заборгованість за простроченим кредитом - 68958840,00 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 9182326,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9852459,53 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне повернення процентів - 278092,60 грн.

Відповідач у відзиві, позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що прострочення заборгованості по кредитному договору відбулось внаслідок невиконання зобов'язань контрагентами відповідача; позивачем необґрунтовано нараховані проценти за користування кредитом за ставкою 30% річних та відповідно здійснено нарахування пені на такі проценти.

Водночас твердження відповідача про те, що позовну заяву підписано особою, яка не мала права її підписувати, не приймаються судом до уваги, оскільки, під час прийняття позовної заяви ПАТ "Дельта Банк" судом не було встановлено, недодержання позивачем вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви, які б тягнули за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України. Крім того, повноваження голови ради директорів ПАТ "Дельта Банк" на видачу довіреностей підтверджується п. 6.5.10.1 Статуту ПАТ "Дельта Банк" та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців на ПАТ "Дельта Банк".

Третьою особою - Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" під час розгляду справи було заявлено клопотання про зміну позивача у даній справі у порядку ст. 25 ГПК України.

В своєму клопотанні третя особа просить змінити позивача у справі - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" на його процесуального правонаступника Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк". Клопотання обґрунтоване тим, що згідно із умовами договору застави майнових прав від 05.02.2015, з урахуванням договору про внесення змін та доповнень від 12.02.2015, у зв'язку зі невиконанням ПАТ "Дельта Банк" договору про надання банківського кредиту № ММ70343LG від 11.11.2014 року, договору про надання міжбанківського кредиту № ММ69765LG від 26.09.2014, з договору № 180814Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 18.08.2014, договору № 070214-Л про відкриття та ведення кореспондентського від 07.02.2014, ПАТ "Авант-Банк" набув всі права та обов'язки Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за договором кредитної лінії №ВКЛ-2002457/1 від 15.05.2012.

Як встановлено судом, 05.02.2015 між Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрований за №123.

Відповідно до п. 1.1. договору застави майнових прав від 05.05.2015, в редакції договору про внесення змін та доповнень від 12.02.2015, предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними особами (боржники), що є його невід'ємною частиною (надалі - всі вищезазначені кредитні договори та генеральні кредитні договори, договори про відкриття кредитної лінії, договори про кредитування, чи інша назва договору про надання кредитних коштів на умовах звернення, платності, строковості, забезпеченості та цільового характеру використання разом та/або окремо іменуються - кредитний договір). Станом на 12 лютого 2015 року заборгованість за договором кредитної лінії становить 79888191,01 грн., в тому числі: договір кредитної лінії № ВКЛ-2002457/1від 15.05.2012, укладений між ПАТ "Дельта Банк" (кредитор), та ДП "Завод 410 ЦА" (позичальник) - 79888191,01 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору застави майнових прав від 05.05.2015, в редакції договору про внесення змін та доповнень від 12.02.2015, надана застава забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з договору про надання банківського кредиту № ММ70343LG від 11.11.2014 року, договору про надання міжбанківського кредиту № ММ69765LG від 26.09.2014, з договору № 180814Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 18.08.2014, договору № 070214-Л про відкриття та ведення кореспондентського від 07.02.2014, укладених між заставодавцем та заставодержателем а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до них, а також усіх окремих кредитних договорів (та змін до них) та письмових повідомлень віл заставодавця.

Відповідно до підпункту 3.1.4 пункту 3.1 договору застави майнових прав від 05.02.2015, заставодержатель має право звертати стягнення на предмет застави (отримання вимоги, що випливає із заставленого права) і реалізовувати заставлені майнові права і задовольнити за їх рахунок свої грошові вимоги за кредитним договором у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов'язань, у разі: неповернення заставодавцем згідно з умовами кредитного договору заборгованості за кредитом, процентів за користування ним у разі їх дострокового витребування заставодержателем відповідно до умов кредитного договору, а також пені та штрафу (у разі їх нарахування); одноразової прострочки заставодавцем сплати процентів за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору на строк більше ніж п'ять робочих днів; невиконання заставодавцем обов'язків передбачених підпунктами 3.4.1., 3.4.2., 3.4.8., 3.4.10, 3.4.11., 3.4.12 цього договору; прийняття Національним банком України рішення про віднесення заставодавця до категорії неплатоспроможних; в інших випадках передбачених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.7. договору застави майнових прав від 05.02.2015, у випадку, якщо в термін, визначений в п. 1.4. даного договору, заставодавець не виконає умови основного зобов'язання перед заставодержателем, або у разі прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації / призначення ліквідатора / реорганізація (злиття / приєднання / виділення) заставодавця, заставодержатель в момент настання таких подій набуває всіх прав та обов'язків кредитора до боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним договором.

Підпунктом 3.1.5 пункту 3.1 договору застави майнових прав від 05.02.2015, передбачено, що ПАТ "Авант-Банк" має право самостійно без звернення до суду здійснювати реалізацію майнових прав, наданих позивачем у забезпечення за кредитом.

ПАТ "Авант-Банк" звернувся до ПАТ "Дельта Банк" (позивача у справі) з листом вих. №15/03/57-БТ від 12.03.2015, в якому повідомив про прийняття прав та обов'язків по відношенню до боржників за кредитними договорами, майнові права за якими передані банку в заставу на підставі договору застави майнових прав від 05.02.2015.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель, набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Порядок реалізації заставлених майнових прав врегульовані статтею 23 Закону України "Про заставу".

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992р. № 2654-XII, при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

В силу приписів Закону України "Про заставу", при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Згідно із п. 4.1 договору застави майнових прав від 05.02.2015, у разі набуття заставодержателем підстав для звернення стягнення на предмет застави відповідно до цього договору та чинного законодавства, заставодержатель має право здійснити реалізацію предмета застави шляхом уступки права вимоги за кредитними договорами, у порядку, визначеному законодавством України.

У відповідності до ст. 23 Закону України "Про заставу" та п. 4.1. договору застави майнових прав від 05.02.2015, ПАТ "Авант-Банк" має право здійснити реалізацію предмету застави за даним договором шляхом укладення з ПАТ "Дельта Банк" договору уступки права вимоги.

Втім, матеріали справи не містять та третьою особою у справі не надано, відповідного договору уступки права вимоги за договором застави майнових прав від 05.02.2015. У своїх поясненнях позивачем - ПАТ "Дельта Банк" було зазначено, що відповідного договору уступки права вимоги не укладалось.

Водночас, згідно із положеннями ст. 23 Закону України "Про заставу" та п. 4.1. договору застави майнових прав від 05.02.2015, ПАТ "Авант-Банк" набуває право переводу на себе заставлених майнових прав, а не стягнення грошових коштів із боржника (ПАТ "Дельта Банк") за кредитним договором.

У відповідності до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Наведене свідчить, що укладання договору застави майнових прав не передбачає заміну кредитора у зобов'язанні, оскільки він є способом забезпечення зобов'язань, на відміну від правочину відступлення права вимоги за яким, згідно із ст. 512 Цивільного кодексу України, здійснюється така заміна кредитора у зобов'язанні.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що ПАТ "Авант-Банк" не було здійснено реалізації предмета застави за договором застави майнових прав від 05.02.2015 у порядку визначеному ст. 23 Закону України "Про заставу" та п. 4.1. договору застави майнових прав від 05.02.2015, а умови договору застави майнових прав від 05.02.2015 не свідчать про те, що відбулась заміна кредитора у відносинах за кредитним договором №ВКЛ-2002457/1 від 15.05.2012.

Також, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк".

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000р. № 2121-III передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

18.05.2015 на засіданні комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями прийнято рішення, оформлене протоколом №5 (затверджений уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Дельта Банк"), згідно із яким затверджено результати перевірки, якою виявлено правочини (договори), що є нікчемними згідно із ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб": договір застави майнових прав від 05.02.2015, укладений між Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрований за №123 та договір про внесення змін та доповнень до нього від 12.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрований за №235.

10.06.2015 ПАТ "Дельта Банк" звернувся до ПАТ "Авант-Банк" з повідомленням вих. 3027 від 10.06.2015 про нікчемність договору застави майнових прав від 05.02.2015, укладеного між ПАТ "Авант-Банк" та ПАТ "Дельта Банк".

З огляду на вищевикладене, оскільки заміна кредитора у відносинах за кредитним договором №ВКЛ-2002457/1 від 15.05.2012 не відбулась, ПАТ "Авант-Банк" не було здійснено реалізації предмета застави за договором застави майнових прав від 05.02.2015 у порядку визначеному ст. 23 Закону України "Про заставу" та п. 4.1. договору застави майнових прав від 05.02.2015, а також, враховуючи положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 25 ГПК України, у зв'язку із чим, відмовив у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" про зміну позивача у справі на його процесуального правонаступника.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З системного аналізу вищевикладених положень, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем були порушені договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за кредитом у розмірі 68958840,00 грн. та заборгованість за несплаченими процентами у розмірі 9852459,53 грн.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення передбачені ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача заборгованості по кредиту у розмірі 68958840,00 грн. та процентів у розмірі 9852459,53 грн.

Водночас, посилання відповідача на те, що прострочення заборгованості по кредитному договору відбулось внаслідок невиконання зобов'язань контрагентами відповідача не звільняє відповідача від взятих на себе зобов'язань по кредитного договору із своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, а обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідачем не наведено. При цьому, у відповідності до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також, відповідач, заперечуючи позовні вимоги, стверджував, що позивачем необґрунтовано здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами за ставкою 30% річних, оскільки, відповідачем надавались документи визначені у п. 3.3.13 кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до 1.3. кредитного договору, у випадку невиконання позичальником зобов'язань, передбачених п.п. 3.3.13.1.-3.3.13.8. цього договору плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 30% річних, починаючи з моменту невиконання зазначених зобов'язань. Плата за користування Кредитом в розмірі 30% річних діє до дня (включно) виконання умов передбачених п.п, 3.3.13.1.-3.3.13.8. цього договору. При цьому, сторони погодили, що встановлення вищезазначеної плати за користування кредитом по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

У разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в п.п. 1.1.1. та/або прострочення кінцевого терміну повернення траншу, визначеного в п.1.1.1.1. цього договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за цим договором встановлюється в розмірі 30% річних, та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за цим договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором. При цьому сторони погодили, що зазначене встановлення розміру плати за користування кредитом по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Проте, відповідачем не було надано доказів виконання ним зобов'язань, передбачених п.п. 3.3.13.1.-3.3.13.8. кредитного договору, а матеріалами справи підтверджується неналежного виконання відповідачем зобов'язань в частині своєчасного повернення наданих позивачем траншів, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитом за ставкою 30% річних.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що розмір невиконаного зобов'язання за кредитним договором №ВКЛ-2002457/1 від 15.05.2012, підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 68958840,00 грн. та заборгованості за несплаченими процентами у розмірі 9852459,53 грн. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем, також, заявлено про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9182326,50 грн., що нарахована за періоди з 01.07.2014 по 16.07.2014, з 17.07.2014 по 12.11.2014, з 13.11.2014 по 29.12.2014, з 30.12.2014 по 30.12.2014, та пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 278092,60 грн., що нарахована за періоди з 01.07.2014 по 10.07.2014, з 01.08.2014 по 31.08.2014, з 08.08.2014 по 09.09.2014, з 01.09.2014 по 09.09.2014, з 10.09.2014 по 09.10.2014, з 01.10.2014 по 09.10.2014, з 10.10.2014 по 09.11.2014, з 01.11.2014 по 09.11.2014, з 10.11.2014 по 12.11.2014, з 13.11.2014 по 30.11.2014, з 01.12.2014 по 29.12.2014, з 30.12.2014 по 30.12.2014, з 31.12.2014 по 12.01.2015.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, встановлена сторонами у п. 4.1 кредитного договору.

Суд, перевіривши розрахунки пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9182326,50 грн. та пеня за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 278092,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" повністю.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 94, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вулиця Щорса, будинок 36-Б, ) заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 68958840 (шістдесят вісім мільйонів дев'ятсот п'ятдесят вісім тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9852459 (дев'ять мільйонів вісімсот п'ятдесят дві тисячі чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 53 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9182326 (дев'ять мільйонів сто вісімдесят дві тисячі триста двадцять шість) грн. 50 коп., пеню за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 278092 (двісті сімдесят вісім тисяч дев'яносто дві) грн. 60 коп., судовий збір у розмірі 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 15.06.2015

Головуючий суддя О.В. Гулевець

Суддя М.О. Любченко

Суддя А.В. Яковенко