ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа № 23/087-11

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м. Київ

за участю третіх осіб: 1) Комунального підприємства «Ірпінське бюро технічної інвентаризації», Київська область, м. Ірпінь

2) Дочірнього підприємства санаторію «Україна», Київська область, смт. Ворзель

про визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування майна із чужого незаконного володіння

секретар судового засідання Колісник Ю.І.

за участю представників:

від прокуратури: Заброцька О.В. (посвідчення №025931 від 30 квітня 2014 року);

від позивача: Колода Є.Г. (довіреність №5 від 14 січня 2015 року);

від відповідача: Котік О.С. (довіреність №26-12/15 від 26 грудня 2014 року);

від третіх осіб: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор м. Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (далі - позивач) звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне свідоцтво про право власності від 16 серпня 2000 року на спірні об'єкти нерухомості, а саме: І відділення санаторію «Україна» за адресою смт. Ворзель, вул. К. Лібкнехта, 26, яке складається з таких будівель: літера «А» адміністративно-лікувально-діагностичний корпус, площею 2520.5 кв.м; літера «Б» спальний корпус №1, площею 1835.1 кв.м; літера «В» їдальня, площею 1997.8 кв.м; літера «Г» спальний корпус №2, площею 2010.5 кв.м; літера «Д» овочесховище площею 185.1 кв.м; літера «Ж» склад-гаражі, площею 156.0 кв.м; літера «З» склад білизни, площею 75.3 кв.м; літера «К» котельня-пральня, площею 389.5 кв.м; літера «Л» майстерня площею 134.8 кв.м; літера «М» аеросолярій, площею 39.9 кв.м; літера «М1» житловий будинок-гуртожиток площею 438.1 кв.м.; літера «Н» кіферня площею 67.6 кв.м.; літера «О» склад площею 19.5 кв.м.; літера «П» площею 23.1 кв.м; літера «О1» склад; літера «П1» вбиральня; літера «Р» водонапірна вежа; літера «Р1» сарай; літера «С» артсвердловина; літера «С 1» сарай; літера «Т» пункт керування артсвердловиною; літера «Т1» сарай; літера «У» бесідка; літера «У1» погріб; літера «Ф» КНС; літера «Х» ТП; літера «Ш» бесідка; літера «Щ» сарай; літера «Ч» чергувальня; літера «Ц» сарай; літера «Ю», «Я» бесідка; літера «Я1» навіс; №1-12 огорожа; №13 оглядова яма; №14-24 зливні ями; І замощення; №1 №2 спортивний майданчик; №25 артсвердловина є недійним, оскільки, останнє видано на підставі рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради, яке суперечить вимогам чинного законодавства, у зв'язку з тим, що спірні об'єкти є державною власністю.

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 20 червня 2011 року та призначено справу до розгляду на 3 серпня 2011 року.

1 серпня 2011 року через канцелярію суду прокурором подано заяву про уточнення позовних вимог.

Відповідно до зазначеної заяви, прокурор просить суд визнати право власності на спірне майно за державою в особі Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській області.

На підставі статті 22 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято до розгляду вказану заяву, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням зазначеної заяви.

Відповідно до ухвали суду від 3 серпня 2011 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 17 серпня 2011 року.

Відповідно до ухвали суду від 17 серпня 2011 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 31 серпня 2011 року.

Ухвалою суду від 31 серпня 2011 року провадження у справі №23/087-11 зупинено до розгляду пов'язаної з нею справи №4/105-11.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18 травня 2015 року провадження у справі №23/087-11 поновлено, та призначено розгляд справи на 10 червня 2015 року.

10 червня 2015 року через канцелярію суду прокурором було подано клопотання про припинення провадження у справі №23/087-11.

Клопотання обґрунтоване тим, що станом на день розгляду справи №23/087-11 є рішення господарського суду Київської області від 27 вересня 2011 року у справі №9/106-11, залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 31 березня 2015 року, яким вже вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Судом відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання, оскільки, як вбачається з дослідженого судом рішення господарського суду Київської області від 27 вересня 2011 року за №9/106-11, предмет спору, суб'єктний склад сторін та підстава позову не є ідентичними предмету спору, суб'єктному складу сторін та підставам позову у справі №23/087-11.

10 червня 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради «Про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна дочірнього підприємства санаторію «Україна» за ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» №207/1 від 25 липня 2000 року визнано право власності на об'єкти нерухомого майна, дочірнього підприємства санаторію «Україна», яке знаходиться в смт. Ворзель, вул. К. Лібкнехта, 26 І відділення та право власності на ІІ відділення за адресою: смт. Ворзель, вул. Червоноармійське, 33 за ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

На підставі зазначеного рішення 16 серпня 2000 року Ірпінським бюро технічної інвентаризації було видано Закритому акціонерному товариству «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності на І відділення санаторію «Україна» за адресою смт. Ворзель, вул. К. Лібкнехта, 26.

В даній позовній заяві прокурор посилається на те, що рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради «Про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна дочірнього підприємства санаторію «Україна» за ЗАТ «Укпрофоздоровниця» №207/1 від 25 липня 2000 року, на підставі якого ЗАТ «Укпрофоздоровниця» видано спірне свідоцтво про право власності, є недійсним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, що регулює оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, яке здійснюється місцевими органами виконавчої влади, видача свідоцтва про право власності здійснюється органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об'єкти. БТІ можуть лише за дорученням вказаних органів проводити підготовку документів для видачі свідоцтв.

Тобто, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб'єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Правовстановлюючим документом у цьому випадку є рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради «Про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна дочірнього підприємства санаторію «Україна» за ЗАТ «Укпрофоздоровниця» №207/1 від 25 липня 2000 року, на підставі якого видано відповідне свідоцтво і дійсність свідоцтва про право власності на майно може бути підтверджена (не підтверджена) судом при вирішенні спору щодо дійсності рішення відповідного органу, на підставі якого було видано оскаржуване заявником свідоцтво.

Отже, питання дійсності свідоцтва про право власності на нерухоме майно безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого таке свідоцтво видано.

В матеріалах справи №23/087-11 відсутні будь-які докази, що підтверджують скасування або визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради «Про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна дочірнього підприємства санаторію «Україна» за ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» №207/1 від 25 липня 2000 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності від 16 серпня 2000 року, виданого Ірпінським бюро технічної інвентаризації Закритому акціонерному товариству «Укрпрофоздоровниця» на І відділення санаторію «Україна» за адресою смт. Ворзель, вул. К. Лібкнехта, 26 задоволенню не підлягає.

Крім того, предметом даного позову є вимоги про визнання права власності та витребування із чужого незаконного володіння наступного майна: І відділення санаторію «Україна» за адресою смт. Ворзель, вул. К. Лібкнехта, 26, яке складається з таких будівель: літера «А» адміністративно-лікувально-діагностичний корпус, площею 2520.5 кв.м; літера «Б» спальний корпус №1, площею 1835.1 кв.м; літера «В» їдальня, площею 1997.8 кв.м; літера «Г» спальний корпус №2, площею 2010.5 кв.м; літера «Д» овочесховище площею 185.1 кв.м; літера «Ж» склад-гаражі, площею 156.0 кв.м; літера «З» склад білизни, площею 75.3 кв.м; літера «К» котельня-пральня, площею 389.5 кв.м; літера «Л» майстерня площею 134.8 кв.м; літера «М» аеросолярій, площею 39.9 кв.м; літера «М1» житловий будинок-гуртожиток площею 438.1 кв.м.; літера «Н» кіферня площею 67.6 кв.м.; літера «О» склад площею 19.5 кв.м.; літера «П» площею 23.1 кв.м; літера «О1» склад; літера «П1» вбиральня; літера «Р» водонапірна вежа; літера «Р1» сарай; літера «С» артсвердловина; літера «С 1» сарай; літера «Т» пункт керування артсвердловиною; літера «Т1» сарай; літера «У» бесідка; літера «У1» погріб; літера «Ф» КНС; літера «Х» ТП; літера «Ш» бесідка; літера «Щ» сарай; літера «Ч» чергувальня; літера «Ц» сарай; літера «Ю», «Я» бесідка; літера «Я1» навіс; №1-12 огорожа; №13 оглядова яма; №14-24 зливні ями; І замощення; №1 №2 спортивний майданчик; №25 артсвердловина на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області.

Однак, в позовній заяві прокурор зазначає, що право власності на спірні об'єкти належить державі в особі Фонду державного майна України.

Згідно зі ст. 1 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 7 липня 1992 року, Фонд державного майна України здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна і виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

Проте, як зазначено в позовних вимогах у справі №23/087-11, прокурор просить суд витребувати спірні об'єкти та повернути їх у державну власність в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області.

Зазначене також підтверджується рішенням господарського суду Київської області від 27 вересня 2011 року у справі №9/106-11, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 31 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 27 вересня 2011 року у справі №9/106-11 за позовом прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунального підприємства «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» та Дочірнього підприємства «Санаторій «Україна» про скасування рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 25 липня 2000 року за №207/2 «Про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна дочірнього підприємства санаторію «Україна» (відповідно до якого за ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» визнано право власності на І відділення санаторію «Україна» за адресою смт. Ворзель, вул. Лібкнехта, 26), витребування спірного майна з чужого незаконного володіння ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та визнання права власності на спірний об'єкт за державою в особі Фонду державного майна, встановлено обставину, що власником спірного майна (яке також є предметом розгляду даної справи) є держава в особі Фонду державного майна України.

З наведеного вбачається, що позивачем у даній справі має бути Фонд державного майна України, а не його регіональне відділення.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності та витребування із чужого незаконного володіння наступного майна: І відділення санаторію «Україна» за адресою смт. Ворзель, вул. К. Лібкнехта, 26, яке складається з таких будівель: літера «А» адміністративно-лікувально-діагностичний корпус, площею 2520.5 кв.м; літера «Б» спальний корпус №1, площею 1835.1 кв.м; літера «В» їдальня, площею 1997.8 кв.м; літера «Г» спальний корпус №2, площею 2010.5 кв.м; літера «Д» овочесховище площею 185.1 кв.м; літера «Ж» склад-гаражі, площею 156.0 кв.м; літера «З» склад білизни, площею 75.3 кв.м; літера «К» котельня-пральня, площею 389.5 кв.м; літера «Л» майстерня площею 134.8 кв.м; літера «М» аеросолярій, площею 39.9 кв.м; літера «М1» житловий будинок-гуртожиток площею 438.1 кв.м.; літера «Н» кіферня площею 67.6 кв.м.; літера «О» склад площею 19.5 кв.м.; літера «П» площею 23.1 кв.м; літера «О1» склад; літера «П1» вбиральня; літера «Р» водонапірна вежа; літера «Р1» сарай; літера «С» артсвердловина; літера «С 1» сарай; літера «Т» пункт керування артсвердловиною; літера «Т1» сарай; літера «У» бесідка; літера «У1» погріб; літера «Ф» КНС; літера «Х» ТП; літера «Ш» бесідка; літера «Щ» сарай; літера «Ч» чергувальня; літера «Ц» сарай; літера «Ю», «Я» бесідка; літера «Я1» навіс; №1-12 огорожа; №13 оглядова яма; №14-24 зливні ями; І замощення; №1 №2 спортивний майданчик; №25 артсвердловина на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Дата підписання рішення - 12 червня 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць